72 



knappt svarat emot nödvändiga utgifter, fastän jag hvarkenj 

 super, dricker eller lefver på minsta sätt utsväfvande. 



På fyra år har jag ej haft något bref ifrån herr Ofver-] 

 sten; icke eller har jag på långliga tider träffat öfverste liil- 

 jehök; således har jag lefvat uti djup okunnighet om herr- 

 skapets goda tänckesätt emot mig, hvilket jag alltid vet att' 

 sätta värde uppå. Grefvinnan Schwerin fägnade mig äfven 

 med den nyheten, att fru Öfverstinnan omfattat Nya Försam- 

 lingens Lära helt och hållet och därigenom rågat herrska- 

 pets inbördes lycksalighet; men jag sörjer öfver den olyc- 

 kan, att herr Öfversten i det närmaste mist sin syn, och kan 

 ej mera rätt se hvarken läsa eller skrifva." 



Bergklints vidare öden känna vi icke. Framl. statsrå- 

 det Nordenskiöld skall ännu under sin vistelse i Stockholm 

 på 1820-talet hafva sammanträffat med honom. 



Vi återvända nu till berghauptmannen för att följa ho- 

 nom till slutet af hans äfventyrliga bana. De alkemiska ex- 

 perimenterna hade han, då han i början af år 1789 reste 

 utrikes, för alltid öfvergifvit, men öfvertygelsen om alke- 

 mins sanning qvarblef hos honom orubbad. Vi kunna här 

 meddela utdrag ur tvenne bref från honom till brödren A. G., 

 det första dat. Jönköping d. 18 Febr. 1789: „ Ehuru jag ej 

 förr kunnat skrifva dig till och likasom varit bortgömd för 

 hela verlden, vet jag dock att min bästa bror tagit en öm 

 del i mina öden. Entel. har jag blifvit så lycklig, att de 

 fjettrar blifvit lossade, inom hvilka jag nu en lång tid varit 

 fängslad, under en tyran och den värsta djefvul, som finnes 

 i Sverige. Jag är nu totalt skild ifrån honom och reser nu 

 utrikes till England. Min glädje är obeskriflig och 1000:de 

 och 1000: de tacksägelser hembär jag åt den Barmhertige, 

 hvilken frälst mig från ett öde, som under den svåraste me- 

 lancholi snart hade ändat mina dagar. Många sammanstö- 



