/i) 



Toll förekommer han åter som till hälften misstänkt fÖr 



spioneris Dessa nppgifter sammanstämma, om man undan- 

 tager den diplomatiska beskickningen och spioneriet, i all- 

 mänhet med de upplysningar vi ur Bergklints bref kunnat 

 inhemta. Tyvärr saknas i några af dessa bref åratalet, till 

 hvilket man dock af andra omständigheter med all säkerhet 

 kan sluta. Bergklint skrifver till majorskan Nordenskiöld: 

 „Den 7 Sept. [1789] kl. 6 om morgonen kom en Dalkarl och 

 ville råka mig. Hvad vill ni? Der nere är en herre, som 

 väntar er; men han vill vara okänd för alla andra här i går- 

 den än er; allt bör gå hemligt till, derföre kunde detta 

 ärende ej uppdragas åt någon annan än åt en dalkarl. Kors! 

 kors! sade jag. Det är kongl. secret., tänkte jag: men hvil- 

 ken syn! Herr berghauptman sjelf; jag trodde ej mina ögon; 

 jag tog på honom, om han ej tilläfventjTS var en ande eller 

 jag såg i syne. Sedan vi embrasserat hvaran, följde han mig 

 in och som jag trodde, att han kom direkte från England, 

 ville jag gå och prevenera hans fru, men då fick jag först 

 rätt på knuten. Han berättade bland annat, att han rakt 

 herr majoren vid Kymmene och Ers nåd uti Lovisa; — — 

 Om eftermiddagen följdes de alla åt till Stockholm tillbaka. 



Han är nu åter bortrest till — Alltid nya motgånger, 



nya besvärligheter. Permission har han gudilof fått på tvenne 

 år till." — „P. S. Med berghauptmans visit hos mig var jag 

 ej mycket satisfierad: han kom kl. 6 om morgonen, lade sig 

 att sofva kl. 9 och sof tills vi skulle äta middag, och sedan 

 reste strax derpå, utan att höra mina böner och blifva qvar 

 till nästa dag. Intet uppmuntrade han mig; men sökte göra 

 mig nedslagen.'' — „Den 3 Mars [1790] hade jag besök af 

 herr A. N., som då nyligen kommit ifrån Danmark, hvarest 

 han utgifvit en bok om Nya Läran, som gjort mycken upp- 

 märksamhet; den söker att alldeles utrota den skymt af prest- 



