127 



hållit om Capitulation, hvarpå iag och yrkade sedan resolu- 

 tion war faststält: at skicka deputerade til Ryska armeen, 

 och fatta skriftel. op några accords punkter; men de hlefwo 

 förkastade af Buttner och de flästa ledamöterne, dels af or- 

 sak: at landet och almogen der i kring, som var med sin 

 inbärgning och utsädet sysselsat alt för mycket och onödigt 

 vis derigenom kommit at lida, dels och derföre: at fienden 

 alt fönväl underrättad om wårt svaga tilstånd, genom en 

 några dagar tilförne bortsnappad Corporal, ingen annan Ca- 

 pitulation torde hafva bewiljat: än at såsom Krigsfångar af- 

 sändas til Ryssland eller Siberien. 



Et kort Extract af min Journal för åhren 1741 och 1742 

 som jag til bräkte i Tavasthus, kunde här wid tiena til när- 

 mare uplysning, så wäl som mina på Stockfors förhålne skrif- 

 ter, om de än äro conserverade i brist hwaraf minnet lätte- 

 ligen kan slå felt; men iag håller det mindre nödigt, sedan 

 Gud förlänt oss den hugneliga freden, och så wäl Capitaine 

 Colliander med de öfrige då i Tavasthus tilstädes warande 

 officerare som andra Stånds personer, Crono Betiente och 

 almoge der i länet och i Nyland, kunna nogsamt intyga om 

 mit redeliga förhållande och nijt för det almänna, före och 

 under sjelfwa Kriget som och sedermera under Ryska wäl- 

 det. Mångom är och bekant, huru åfta iag då satte mig i 

 äfventyr och lifs fara för mit K. fädernesland, äfwen som 

 iag och alt sedan warit, och framgent ouphörligeu förblifwer 

 ganska måhn om des sanskyldiga wälfärd, alt orättvist be- 

 mötande och oförståndigt dömmande, baktal och afwund 

 oachtat; och så wida iag intet wet mig upsåteligen i något 

 enda mål efter satt min skyldighet, eller handlat emot Guds 

 och wärdslig lag, såfwer iag altid trygt, med godt samvete. 

 Bryr mig och litet om sådana lögn skrifter eller falska be- 

 skylningar, som man intet vågar lämna mig part utaf, och 



