136 



kring Slättet, samt in och utom fästningen, ordentel. aflö- 

 stes och sedan tågade af. 



Nu lämnar iag hwar förnuftig siäl at dönnna om detta 

 och alt öfrigt, som angående Tavasthus Slåtts öfwergång här 

 framföre blifwit omständeligen anfördt — och hwartil Ofwer- 

 ste Lieutnanten Biittner omöjel. kan neka: så wida alt för 

 många då tilstädes warande åsyna witnen, tillika med de af 

 mig härwid åberopade bref och handlingar, kunna honom 

 derom fulleligen öfwertyga — i något enda essentielt mål ac- 

 corderar sig med hans föregifwande, om det så grundlöst, 

 uppdichtadt och ährerörigt är, som Fru Ehrenadler mig be- 

 rättade. Altså förekommer det mig ännu något otroligt; 

 och äfwen det hon högeligen påstod, at månge både i Stock- 

 holm och Finland trodde: nemligen at hennes man och iag 

 plundrat Cronans Cassor och förråd i Tavasthus, samt der- 

 före begifwit oss hit öfwer under Rysk protection; och hwilka 

 det utbragt, nämnde hon ock. Men iag tråttsar dem, och 

 all deras malice, samt håller dem för infame, tils de be- 

 wisa: at mig en skorem eller hälft öres wärde, mindre nå- 

 got mera, af Cronans förråd eller penningar i Tavasthus, 

 på olåfligt sätt före, under eller efter sidsta Kriget, til godo 

 kommit; eller at iag mig annars än honet och ärligt up- 

 fördt i jnin tienst, och efter yttersta förmågo och förstånd 

 fulgiordt min skyldighet, hwilket ochså mina, efter Höga 

 wederbörandes ordres med all flit fullfölgde, och allom 

 ännu för ögonen liggande, mångfaldige giöromål i Tavast- 

 hus, och hela situationers aftagande der rundt omkring pä 

 4, 5 ä 6 mijls distance, alt iunom hälft annat åhrs tid, 

 kuima trowärdigt intyga. Men iag tröttnar denna gången 

 at skrifwa mera; och slutar altså nu min långa Epistel med 

 wördsam hälsnings anmälan til alla goda wänner i Swerige, 

 dom iag hoppas innan kort få se och omfamna. Med up- 



