187 



richtig tilgifwenhet och högachtning förblifwer ock städze M. 



H. Herres 



Hörsam niaste tienare. 



P. S. Nu vid igenom läsandet af föregående långa bref 

 föll mig in, vid Fru Ehrenadlers infall: at Biittner blifwit 

 skrämd och förledd etc, det afsichten med alt hans osanna 

 föregifwande snarare torde hafwa warit: at skräma Ehren- 

 adler och mig, at nånsin mer konuna tilbaka til Swerige, 

 fast det är lika obetänkt och enfaldigt. Ty han war för lifs 

 uppehälle, sedan Campenhusen efter Januarii månads slut 

 1743 indrog wårt omförmälte, af Fältmarskalken oss på 

 twingade, månadtl. gage, nödtwungen at gå i Rysk Krigs- 

 tienst; dock med wilkor at aldrig bli brukad emot Swerige. 

 Men iag giorde det först långt efter fredsslutet, d. 16 Junii 

 1743, uti ganska wälment afsicht, sedan mig förut af Gene- 

 ral Majoren och fortif. Directeuren Cronstedt på min skrif- 

 tel. hos honom ingifne wilkorl. förstälning, blef emot förmo- 

 dan låfwat afskied, hwarpå iag doch efter nödsakelig flytt- 

 ning wid Michaeli tiden samma åhr til Stockfors gård i Pyt- 

 tis Sochn, fåfängt wäntade mer än half åhrs tid, och sedan 

 för bema:te afsicht, hwar af iag redan så när elfwa åhrs tid 

 warit intagen, wid Ryska håfwet mislyckades, tog iag efter 

 tiugu månaders redligt tienande, såsom Ingenieur Capitain i 

 Wiborgs lähn, behörigt afskied förleden höst, i mening at 

 begifwa mig åter på Swänska sidan med hästar, boskap och 

 all öfrig här rättmätigt förwärfwad, samt annan medbracht 

 egendom såsnart gräswäxten det tillåtit, men sådant blef 

 under hwarjehanda falskt skien hindrat, iag med de mina hit 

 til Friedrichshamn til baka lord, tör hända för större säker- 

 het än längre in uti Ryssland framdeles; och iag märker nu 

 först med min stora skada, at det intet är så lätt at komma 

 ut ur Ryssland, som der in. Gud hielp mig wäl härifrån, 



