Brunkul. 

 Tidligere kendte Lokaliteter. 



De jydske Brunkul omtales mærkværdigt sent i vor geologiske 

 og økonomiske Litteratur. Inden man fandt Brunkullene, blev der 

 gjort en Del Forsøg paa at finde Kul her i Landet, Forsøg, som til 

 Dels ikke er omtalte i vor Litteratur og derfor fortjener at nævnes 

 her. Den første Anledning til disse Forsøg har vistnok været Berg- 

 candidat P. Steenstrup's Indberetning til det kgl. Bentekammer, 

 dateret Juni 1805, hvori udtales som en Formodning, at der ved 

 Biis Skov ved Aarhus findes „Steenkul eller Brunkul"; denne For- 

 modning hviler paa et saa løst Grundlag som Forekomsten af „graat 

 Svømmesand" med en stor Mængde Glimmer; „der forekommer i 

 saadan Svømmesand gjerne Spor af Steenkul eller Brunkul''; som 

 yderligere Støtte for Formodningen om Kul paa dette Sted anføres, 

 at „Svømmesandet" havde et svagt Fald mod Sydost, „mod hvilken 

 Himmelskant alle Steenkuls og Brunkuls Lejer falde." Steenstrup's 

 Beretning findes trykt i Forerindringen til Gr. Begtrup: Beskrivelse 

 over Agerdyrkningens Tilstand i Nørre Jylland, II Del, 1810, S. 

 XIV— XV. 



P. Steenstrup formodede ligeledes, at der fandtes Kul paa Hornebys 

 Overdrev og ved Tibirke i Nordsjæland — , fordi Landskabet dér har 

 stor Lighed med Landskabet ved Hoganås! Ved Besolutioner af 28. 

 Marts 1806 og 25. Marts 1807 bifaldt Hans Majestæt derfor, at der 

 blev bevilget 3200 Bdlr. til Boreforsøg efter Kul; ved en senere Be- 

 solution af 22. April 1808 overdroges det Bergcandidat Mynster ved 

 Bejser i Danmark at vejlede private i Salttilvirkningens Forbedring 

 samt at anstille Undersøgelser efter Saltkilder samt Sten- eller Brunkul. 

 Mynster foreslog at undersøge „Fløtsbiergene" paa Mors og Fur 1 ), 

 „hvor der maaskee kunde findes Steenkul" „samt de i Omegnen af 



*) Fr. Thaarup skriver allerede (1794, S. 29): »Øen Fuur i Limfjorden skal og 

 [ligesom Bornholm] have Steenkul«; andre jydske Kul kender Thaarup ikke. 



