57 



De formodede Rakletene er brunsorte, mere eller mindre flad- 

 trykte, især den nederste Del (Raklestilken); fra den mere eller 

 mindre fortykkede, egentlige „Rakleten" udgaar et større eller mindre 

 Antal Rakleskæl, hvis yderste, bredere Del dog mangler paa alle de 

 foreliggende Eksemplarer. 



Størrelsen af de 4 afbildede Eksemplarer er: 



f Fie. 5 12 mm. lang, 4 mm. bred 



Salten ' 



I „ 6 10 „ „ 3,5 „ „ 



Sønderskov 



7 9,5 „ „ 3,5 



8 10 ., „ •") 



Paa et af de afbildede Eksemplarer (Fig. 8) er en af Rakleskæl- 

 Stilkene noget fortykket i Spidsen; vi har sandsynligvis her Rakle- 

 skæl-Stilken i hele dens Længde. Til Trods for megen Søgen lykkedes 

 det mig ikke at finde noget Eksemplar, der havde fuldstændige 

 Rakleskæl, ligesom der heller ikke ved Slæmning fremkom Frugter, 

 der kunde tydes som Ellefrugter. 



Heer (1869) afbilder flere A/mis-Hunrakler med velbevarede 

 Rakleskæl, som han henfører dels til Alnus Kefersteinii Goepp., dels 

 til Alnus gracilis Ung.; de afviger fra hinanden ved, at den sidst- 

 nævnte har mindre, slankere Hunrakler, men Heer er forøvrigt lige- 

 saalidt som Ettingshausen sikker paa, at disse to Arter kan holdes 

 ude fra hinanden. 



Den i Europas, Islands og Grønlands Tertiær vidt udbredte Alnus 

 Kefersteinii maa sikkert opfattes som en af Forfædrene til vore nu- 

 levende europæiske Eliearter. 



Betula sp. 



Tavle III, Fig. 9. 



I en brunlig Gytje umiddelbart under Kullene ved Salten fandtes 

 det afbildede Brudstykke af et ægdannet elliptisk, tilspidset, fjerribbet, 

 savtakket Blad, hvis Basis mangler og hvis Form tildels er bleven 

 misdannet ved talrige smaa Forskydninger. Bladets Kulsubstans er 

 kun tildels bevaret, Randen ikke altid helt sikker. Der er ikke Tvivl 

 om, at det er en Birkeart; men det er dog næppe forsvarligt at hen- 

 føre den til nogen bestemt Art; fra Preussens Brunkul anfører Heer 

 Betula prisca Etth. 



I Gytjen under Kullene ved Salten fandt jeg ogsaa nogle Grene 

 med Bark, der i høj Grad ved Lenticellernes Form og Størrelse 

 minder om Birkebark, og i Brunkul-Gytjen fra Sandfeldgaard fandt 

 G. Lagerheim Pollen af Betula sp. 



