Brunkullenes Dannelsesmaade og alder. 



Da jeg i Sommeren 1898 begyndte en foreløbig Undersøgelse af 

 de jydske Brunkullag, var Johnstrup's Betragtning af dem endnu den 

 gængse, [følge denne opfattedes de (jfr. Indledningen. S. 1) som Driv- 

 tommer, aflejret hist og her paa sumpede Strandbredder. Man tænkte 

 sig, at Drivtømmeret var kommet Sydfra, med store Floder, udfor 

 h\is Mundinger og i hvis Deltaer Stammerne aflejredes - paa lig- 

 nende Maade som Træstammer i Nutiden fores med Strømmen I. Eks. 

 af Missisippi og aflejres i dens Delta. Man ansaa med andre Ord 

 vore Brunkul for at være allochtone Dannelser 1 ). 



Grunden til, at Johnstri p, der dog ansaa de tyske Brunkul for 

 autochtone og aflejrede i Ferskvands-Bassiner, antog en anden Dan- 

 nelsesmaade for de jydske Brunkul, var - som ovenfor nævnt — 

 i\fn, at alle den danske „Brunkulformation "s Forsteninger var Salt- 

 vandsdyr, og at der ikke i Kullene eller de dem ledsagende Lerlag 

 var fundet Levninger af Blade eller Frugter. 



Mine Iagttagelser førte mig hurtigt til den Opfattelse, at de jydske 

 Brunkul ligesaavel som de tyske er autochtone og aflejrede i Fersk- 

 vands-Bassiner. Det viste sig nemlig, at Træstammerne langtfra 

 spillede en saa dominerende Rolle i Kullagene som Drivtommer- 

 Theorien formentlig maa kræve. Vel indeholder Kullene paa mange 

 Steder tal rige Stammer og Stammestykker, for alier største Delen af 

 Naaletræer, men næppe flere end Fyrrelaget i en almindelig dansk 

 Skovmose (det maa erindres, at Xaaletræernes Ved paa Grund af dets 

 store Harpiksindhold er langt mere holdhart end Veddet af tokim- 

 hladede Planter), og mange tyske Brunkulflotzer indeholder store 

 Mængder af Stammer, uden at man derfor opfatter dem som alloch- 

 tone. Endelig gør de Stammer og Stammestykker, jeg udgravede af 



i Spørgsmaalet, om Kullagene — saavel Brunkul som Stenkul — er autochtone 

 eller allochtone Dannelser, er gammelt og ofte diskuteret, jfr. Potonik 189(5. 



