72 

 gamle Kulbunke i Vesterskov fandl jeg Brudstykker af Gytje; del 



\;ir netop dem. der i mlcln tldl Seqaoia og l.uiirus. 



Ved Sandfeldgaard, hvor jeg i 1 906 havde en udmærket Lejlighed 

 til ;it studere Gytjen nærmere, danner den, som ovenfor nævnt 

 et c. l,eo ni. mægtigl Lag og er udprægel lagdelt; paa de vandrette 

 Lagflader lindes en ganske tynd Belægning af yderst fint, hvidt 

 Glimmersand, og Lagfladerne viser ved Spaltning en meget karak- 

 teristisk Tegning (jIV. Fig. il), idet de bvidpudrede Plader er gen- 

 nemtrukne af et uregelmæssigl Net af grovere og tyndere, mørke 

 Linjer, der vistnok skyldes smaa Forskydninger i Massen og ikke 



i 





y- 



y~*;. 



Fig. 11. Brunkul-Gytje fra Sandfeldgaard. Horizontal Lagflade. (Naturlig Størrelse). 



staar i Forbindelse med Organismer. Gytjelaget hviler her paa grovt 

 Kvartssand og er skarpt sondret fra dette, men opefter gaar det jævnt 

 over i de jordagtige Brunkul. 



Under Udgravningen af Profilet ved Sandfeldgaard lod jeg - for 

 at kunne arbejde tørt i Udgravningen — grave en Rende ned til 

 Engen; en Del af det vandfyldte Kvartssand under Gytjelaget skylle- 

 des ved denne Lejlighed bort med Vandet, og et tæt Rodfilt, der 

 hang ned fra Gytjelagets Underflade, kom da til Syne 1 ). De fleste 



*) Potonié (1907, S. 10) giver et Hillede af en analog Rohrichtboden« under et 

 Brunkullag ved Teuchern Prov. Sachsen). 



Rødder, der fortsættes ned i Underlaget under Kul eller Tørv, betragtes i Almin- 

 delighed som sikre Beviser for Kullenes eller Tørvens Autochtoni; i dette Tilfælde, 

 hvor jeg ikke kunde følge Rødderne opefter gennem Gytjen, beviser de naturligvis 

 intet med Hensyn til Gytjens eller Brunkullenes Autochtoni. 



