92 



foruden diluviale Pinde og Træstykker, saml (i Reglen) Brunkul, 

 Brunkultræ, Jura-Kul, Ka\ in. m. De er hidtil blevne betegnede 

 med forskellige Navne: Kullag af K. Rørdam, 1893; Rav- og Pinde- 

 lag af N. V. Ussing is'.) 1 .« og 1904; Ravlag af A. Jessen 1899 og 

 „Sorte Striber" al' II. X. ROSENKJÆR (1893 Og senere). 



Alle de nævnte Bestanddele i Lagene er megel stærkt rullede. 

 Snart optræder Lagene som tynde, sorte Striber, udelukkende be- 

 Staaende af fint Kulstøv, snart som metertykke, fastpakkede Lag al 

 større Kul- og Vedstykker. Lagene er aabenbart sammenskyllede al' 

 Materiale af vidt forskellig Herkomst; del er den fælles ringe 

 Tyngde, der har samlet Materialet i særlige Smaalag. 



Di- iøjnefaldende, mørktfarvede Lag i det hvide Diluvialsand maa 

 selvfølgelig tidligt være blevne iagttagne, men de blev kun løseligt 

 og tilfældigt omtalte i Litteraturen, indtil Johnstrup paa Natur- 

 forskermødet i København 1892 henledede Opmærksomheden paa, al 

 de foruden Hav og Kul ogsaa indeholder Frø og Frugter. 



Thomas Bartholin er vistnok den første, der (1071) omtaler, at 

 Ravet optræder sammen med sort eller forkullet Træ, i Københavns 

 .lordbund (jfr. Chr. Vaupell, IS,"),'} og G. F. L. Saraiw 1897); først 

 langt senere omtaler Paludan (1824) og FORCHHAMMER (1835 og 1845) 

 et lille „Brunkullag" af Va Meters Tykkelse i Madses Klint paa 

 Møen, aabenbart et senere forsvundet Rav-Pindelag ligesom de af 

 Forchhammer (1848) til „Brunkulformationen" henførte Lag, der 

 blev gennemgravede i Jærnbanegennemsnittet i Valby Bakke ved 

 København '). 



Rav-Pindelag i Danmark. 

 Kobenhavn. 



Thomas Bartholin's ovenfor omtalte Ravfund i København er 

 ikke noget enestaaende; tværtimod foreligger der fra ældre og 

 nyere Tid talrige Ravfund fra København og dets nærmeste Omegn, 

 dels fra Moræneleret, men navnlig fra de Sandlag, der hyppigt 



') Sandsynligvis er det ogsaa Hav-Pindelag, Fohchhammkr hentyder til i følgende 

 Bemærkninger (1847): Die zum Behuf der Antage der Eisenbahn ausgefuhrten Erd- 

 arbeiten haben deu Hiigel von Valdby bei Kopenhagen durchsch nitten, und hier die 

 Verhåltnisse noch viet deutlicher blosgelegt. Dieselben keilformig von unten nach 

 oben aufsteigenden Massen von Geschiebethon durehschneiden hier einen weiszen 

 geschichteten Sand, weleher dem miseres Strandes durehaus åhnlicb ist, und welcher 

 unser gewohnliches Seegras (Zostera marina) in kåum halb vermoderten Partien 

 enthålt.« 



