247 



Aflejringer 1 ), dels den, at disse Lags Optræden i det paa Stedet yngste 

 Diluvium gør det rimeligst at antage, at de er Rester af ødelagte 

 interglaciale Dannelser. Vi har jo set, at flere af de ovennævnte 

 Aflejringer (f. Eks. Ejstrup og Brørup) i deres nederste og øverste 

 Lag indeholder arktiske eller subarktiske Planter, medens de mid- 

 terste Lag har en tempereret Flora. Jeg er derfor tilbøjelig til at 

 opfatte de løse Flager som Brudstykker af interglaciale Dannelsers 

 øvre eller nedre Lag — noget hvortil deres Findested nær ved in- 

 takte Aflejringer yderligere synes at berettige — selv om jeg maa 

 indrømme, at de ogsaa meget vel kan stamme fra mindre Oscil- 

 lationer af Isen. 



Vender vi os nu til Hovedmængden af de ovenomtalte inter- 

 glaciale Aflejringer, saa vil vi se, at de — som allerede gentagne 

 Gange nævnt — er karakteriserede ved Forekomsten af en Række 

 Planter: Picea, Carpinus, Brasenia. Dulichium o. a., som ikke er 

 kendte fra vore postglaciale Moser. De nævnte Planter hører netop 

 til dem, der er karakteristiske for de andre interglaciale Aflejringer 

 i Mellemeuropa. Paa den anden Side har Floraen i det præglaciale 

 planteførende Ler ved Tegelen (Cl. & El. Reid, 1907, et betydeligt 

 ældre Præg. 



Nogle Bemærkninger om de ovenfor nævnte Arter vil naturligt 

 finde deres Plads her: 



Picea og Carpinus spiller en dominerende Rolle i disse Aflejringer. 

 Som ofte nævnt kendes de ikke fra postglaciale Moser i Danmark, 

 hvorimod de begge er fundne i Litorina-Gytjen i Kieler Fjord 

 (Weber, 1904, S. 5, 24, 26 og 47). Det er dog kun ubetydelige 

 Rester, der kendes fra disse postglaciale Lag, nemlig af Carpinus en 

 Kvist med Bark og af Picea et eneste Pollenkorn, et Fund, der, som 

 ogsaa Weber bemærker, i Virkeligheden intet siger om, hvorvidt 

 Granen har levet ved Kiel paa den Tid 2 ). Avnbøgen er i postglacial 

 Tid sikkert først kommet til Danmark omtrent samtidig med Bøgen, 



*) »Ich betrachte eine pflanzenfiihrende Ablagerung als interglacial, wenn sie im 

 Hangenden und im Liegenden von irgend welchen Glacialbildungen begrenzt wird, 

 gleicbgiiltig, ob dies Grundmorånen, Endmorånen, fluvioglaciale Bildungen oder dergl. 

 sind, vorausgesetz t, dass die eingescblossenen Planzen selbst (wenigstens ausser- 

 halb der Centren der Vereisungsgebiete) ein nicht stå n dig glacial es Klima an- 

 zeigen und am Orte oder doch in der Nåhe gewacbsen sind, und vorausgesetzt 

 ferne r, dass die hangenden Glacialbildungen nicht erst in spåterer Zeit sekundår 

 (z. B. durch seitlichen Absturz, durch Abspiilung oder dergl.) uber die pflanzen- 

 fuhrenden Schichten geraten sind.« 



2 ) I en under Bogens Trykning udkommen Afhandling af N. O. Holst: Post- 

 glaciala tidsbeståmningar (S. G. U., Ser. C, Nr. 216, 1909, S. 18) meddeles Fund af 

 enkelte Pollenkorn af Gran fra Kallsjo Mose og en Mos.e ved Ronneby — begge 

 i Skaane — ligesom det meddeles, at O. Gertz har fundet Nødder af Avnbøg i Sote 



