251 



spritlagt Eksemplar af Lagomys alpinus fra Altai; ved at opklippe 

 dets Endetarm udtog jeg 3 Ekskrementer af denne; de var kugle- 

 runde og lidt større end de fossile. - - Gennem Prof. G. Tanfiljew 

 i Odessa fik jeg en større Samling Ekskrementer af Lagomijs pusillus, 

 der i Størrelse, Form og Struktur udmærket stemmer med de fossile. 



De fossile Ekskrementer, der øjensynlig oprindelig har været kugle- 

 runde, er ved Tryk i Reglen blevne linseformede; deres Dimensioner 

 er nu 3 — 4 mm. X 1 — 2 mm.; de bestaar af finttyggede Plantedele. 

 I mine Samlinger fra senglacialt Ler ved Allerød (D. G. F., Bd. 8, 

 1901) har jeg senere i det udslæmmede Materiale fra Sandlaget 60 cm. 

 over Gytjen fundet 4 smaa, kugleformede Ekskrementer af samme 

 Udseende som de ovenfor nævnte, hvilket altsaa tyder paa, at en 

 Lagomijs- Art ogsaa har levet her i Landet i sengl-acial Tid. 



Allerede Pallas (1778), der har beskrevet L. pusillus, omtaler dens 

 smaa kugleformede Ekskrementer, der ganske ligner Hare-Ekskre- 

 menter en miniature. Arten er kendt fra Mellemeuropas diluviale Af- 

 lejringer („Steppefaunaen"), men ikke tidligere fundet i Danmark. 



Nehring (1890, S. 84—85 og fl. St.) fremhæver, støttet til Pallas, 

 Andr. Wagner, Eversmann og andre, at Lagomijs pusillus er et ud- 

 præget Steppedyr; da de ovennævnte Ekskrementer imidlertid er 

 fundne i Selskab med Betula nana, Arctostaphylos alpina og andre 

 arktiske Planter, hidrører de snarere fra en af de Lagomys-Arter, 

 der færdes i Tundraen. Det ligger da nærmest at tænke paa den i 

 det nordlige og østlige Sibirien forekommende nordiske Pibehare 

 (Lagomijs hyperboreus Pallas), der er af omtrent samme Størrelse 

 som Lagomys pusillus, og hvis Knogler, der ofte ikke kan kendes fra 

 L. pusilluss, ogsaa er fundne i Mellemeuropas Diluvium 1 ). 



Af Fugle har kun en Spætte-Art (Picus sp.) efterladt sig Spor 

 i Form af aabnede og optrævlede Grankogler, der fandtes i Mosen 

 ved Bramminge (S. 185). 



Af de her omtalte Pattedyr er der egentlig kun ét, som har Be- 

 tydning for Opfattelsen af de Temperaturforhold, hvorunder de paa- 

 gældende Aflejringer er dannede, nemlig Da a dyret. Saavel Egernet 

 som Bæveren har nemlig (eller har haft) en særdeles vid Udbre- 

 delse lige fra Middelhavslandene til op imod Skovvegetationens 

 Nordgrænse, og saalænge man ikke med Sikkerhed kender den Art 

 af Pibeharer, hvis Ekskrementer er fundne ved Kolding, kan man 

 ikke sige mere end, hvad allerede Planterne oplyser os om, nemlig 



*) Nehring siger (1890, S. 184, Noten): »Da, wo es sich um blosse Unterkiefer und 

 Extremitåtenknochen handelt, ist es kaum moglich mit Sicherheit festzustellen, ob 

 dieselben von Lag. pusillus oder von Lag. hyperboreus herruhren; man wird dann 

 naeh dem vorherrschenden Charakter der betr. Fauna die eine oder die andere Art 

 vermuthen durfen.« 



