60 



lettere kan trænge ind dér end andre Steder. Særlig angribes da 

 Kanten af Klædningsplankerne. 



Den vil øjensynlig ikke bore sig ud af det Stykke Træ, den 

 en Gang er trængt ind i. Fra den omtalte Straakøl var der 

 kun ganske enkelte der var gaaet op i Hovedkølen, skønt denne 

 sluttede ganske tæt til Straakølens Overside. Jeg lagde ogsaa 

 Mærke til, at Gangene bøjede igen af ned i Straakølen, uden at 

 bryde igennem dens Overside, hvor de havde nærmet sig denne. 

 Hvor to af Straakølens Stykker stødte sammen med Enderne, vare 

 Ormene aldrig gaaede igennem Berøringsfladen, tværtimod vare de 

 altid standsede med Boringen et Par Tommer fra Stykkets Ende- 

 flade. Men hvorledes kan Pæleormen faa Underretning om, at den 

 ikke bør gnave videre? Hvorledes kan den have Begreb om Af- 

 standen mellom Gangens Ende og Yderfladen? Mon det er igennem 

 Lydfornemmelser, hidrørende fra Svingninger, som Veddet sættes i 

 ved Boringen? 



I de Broer i Keykjavik, hvor Limnoria borer sammen med 

 Pæleormen, ser man hyppig, at den første gennemgnaver Bjælke- 

 værket uden om Pæleormens Gange saa grundigt, at dette smulrer 

 bort og Gangenes Kalkbeklædning blottes. Men da denne i Reglen 

 er meget tynd og skrøbelig, vilde det blive skæbnesvangert for 

 Pæleormen saaledes at blive udsat for Paavirkninger udefra. Den 

 hjælper sig da paa den Maade, at den fortykker Kalkbeklædningen 

 til det tre-firedobbelte af det sædvanlige, ved at afsætte nye Lag 

 indenpaa den, hvorved den bliver forholdsvis meget stærk og mod- 

 standsdygtig. Den bliver da til delvis fritliggende, tykvæggede 

 Kør, som kunne pilles ud i en stor Del af deres Udstrækning, 

 uden at knække. 



14. Februar 1903. 



