34 



i tre Dage, inden den forlod Træet for atter at gaa om Bord i 

 Skibet. 



Disse tre Træk tilsammentagne vil udelukke mange af Sydens 

 Slangearter fra at komme i Betragtning, ligesom de alle særdeles 

 godt passer paa Coluber longissimus, der af alle Evropas Slanger 

 vel vilde være bedst egnet til Tempelslange. Men herved er 

 alligevel ikke givet nok. 



De talrige bevarede Afbildninger paa Mindesmærker, Mønter, 

 Votivtavler o. s, v.^) vilde muligvis kunne lære mere, men et om- 

 hyggeligere Studium heraf er endnu ikke udført. Hvor Slangen 

 fremstilles sammen med Menneskeskikkelsen, skønnes den at have 

 en lignende Størrelse som Æskulapsnogen, eller at være en stor 

 Slange. 



Naar man i de senere Aar er begyndt at tvivle om at Askle- 

 piosslangen virkelig er Coluber Imujissimus, beror dette imidlertid 

 ikke paa at man har forkastet Kesultatet af den historisk-arkæo- 

 logiske Undersøgelse, saa fattigt, som dette hidtil foreligger; men man 

 har nu fremdraget et nyt zoogeografisk Moment, der formentlig skulde 

 være afgørende. 



Medens Æskulapsnogen er funden lige ned til Grækenlands 

 Nordgrænse ved Prevesa, er den endnu ikke med Sikkerhed paavist 

 ved Epidavros eller noget andet Sted i Grækenland selv 2). 



Alene heraf vil man da slutte, at den hellige Slange snarere 

 skulde være en af de andre Arter, der nu lever paa Stedet. Men 

 denne Slutning forekommer mig ugrundet, hvor det drejer sig om 

 saa ringe stedlige Afstande og saa store Afstande i Tid. 



Hvad der skulde godtgøres var jo dog, hvilken Slangeart man 

 for 2000 Aar siden i Argolis helligede Asklepios. Derom kan For- 

 holdene i vore Dage ikke give nogen brugbar Oplysning. 



1) Jfr. herom Chr. Blinkenberg: Asklepios og hans Frænder i Hieron 



ved Epidauros. Diss. Kbhvn. 1893. p. 44. 

 *) O. Boettger: Herpetologische Miscellen. Bericht über die Senckeu- 



berg. naturf. Gesell, in Frankfurt am Main. Vom Juni 1888 bis Juni 



1889. p. 271. 



