294 



gældende Luftblandinger. Naar den rigtige Kurve lægges til Grund, 

 findes for Mennesket en gennemsnitlig Iltspæuding i Blodet af 

 38,5 °/o. De har dernæst gjort Forsøg med en Række andre 

 Pattedyr og med Fugle og fundet, at Blodets Iltspænding i alle 

 Tilfælde er højere end Expirationsluftens og i Eeglen højere end 

 Atmosfærens. Særlig høj er den hos Fugle. For Hunden findes 

 i to Forsøg Iltspændiuger paa 17,6 og 24,4 °/o, hvilke Værdier 

 stemmer meget godt med Bohrs, medens de 'er dobbelt saa høje 

 som Fredericq's. 



Et enkelt Forsøg med en Frø har givet 18,4 "/o, men da 

 Spændingen i Lungeluften er ukendt, kan dette Tal ikke udnyttes. 



Haldane og Smith har endelig undersøgt Virkningen af for- 

 skellige ydre Forhold paa Lungernes aktive Absorption af Ilt og 

 fundet, at Iltmangel virker i høj Grad stimulerende, medens et 

 Fald af Legemstemperaturen virker stærkt nedsættende. 



Gennem disse Forsøg er Bohrs principielle Resultater blevne 

 fuldstændigt bekræftede^) og i flere Henseender udvidede. 



En yderligere og meget vægtig Bekræftelse har Bohrs Syns- 

 maader faaet gennem en Række Undersøgelser af Nervesystemets 

 Indflydelse paa Respirationen. Hvis nemlig Udvexlingen af Luft- 

 arter mellem Blodet og Atmosfæren var en rent fysisk Proces, saa 

 maatte den være unddraget Nervesystemets direkte Paavirkning, 

 medens den, naar den er en vital Proces, efter al Rimelighed maa 

 kunne reguleres af Organismen gennem Nervesystemet. 



Allerede Moreau har undersøgt Virkningen af Nerveover- 

 skæringer paa Sammensætningen af Svømmeblærens Luft og fundet, 

 at den ikke paavirkes ved Overskæring af Vagus, medens Over- 

 skæring af Sympathicus bevirker en jævn Stigning af Iltprocenteu. 



') Wachholtz (Pflügers Arch. 74 p. 174 og 75 p. 341) har senere søgt 

 at vise, at Kulilte tilintetgøres ved Iltning i den levende Organisme, 

 og hvis dette var Tilfældet, vilde Haldane og Smith's Methode være 

 upaalidelig. Haldane (II) har imidlertid eftergaaot W. "s Angivelser og 

 finder ved ganske afgørende Experimenter, at Kulilte ikke i paaviselig 

 Mængde destrueres af Organismen. 



