296 



foldige forskellige Traade som Vagus, og naar mau ikke under 

 selve Forsøget har noget Kriterium paa, at den anvendte Irritation 

 er adækvat. 



Hverken ved Overskæring eller ved Irritation af Sympathicus 

 er der fundet nogen sikker Virkning paa det respiratoriske Stof- 

 skifte. Dog synes Sympathicus at føre vasomotoriske Traade til 

 Lungerne. 



Maar diskuterer (I pp. 69 og 80) Muligheden af, at ogsaa 

 den fundne Vagusvirkning kunde være vasoraotorisk, og støtter sin 

 Antagelse, at den er af sekretorisk Natur, især paa to Fakta. 



1. Iltoptagelsen paavirkes overordenlig meget stærkere end 

 Kulsyreafgivelsen, hvilket ikke kunde antages at være Tilfældet, 

 hvis det var Mængden af gennemstrømmende Blod, der i første 

 Linie paavirkedes. 



2. Atropin ophæver Virkningen af Vagusoverskæring, og denne 

 Gift er uden Indflydelse paa Vasomotorer. 



I et senere Arbejde (II) har Maar undersøgt Virkningen af 

 Kompression af Lungearterierne paa det respiratoriske Stofskifte. 

 Han har herved fundet, at den ovenfor anførte Antagelse, at en 

 Forandring af den gennemstrømmende Blodmængde maatte paavirke 

 Iltoptagelsen og Kulsyreafgivelsen i lige Grad, var urigtig. Ilt- 

 optagelse og" Kulsyreafgivelse paavirkes ved Kompression paa næsten 

 samme Maade som ved Nerveoverskæring. 



Medens altsaa denne Støtte for Antagelsen af, at den fundne 

 Nervevirkning er sekretorisk, falder bort, er der fundet andre af 

 afgørende Sikkerhed. Jeg skal her blot fremhæve : 



1. Selv fuldstændig Kompression af Arteria pulmonalis frem- 

 kalder ikke et saa stort Fald i det respiratoriske Stofskifte, som 

 det, der ledsager en Vagusoverskæring [paa den modsatte Side]. 



2. En saadan Kompression fremkalder en udtalt Bleghed af 

 den paagældende Lunge — altsaa en meget formindsket Blod- 

 tilførsel — medens Lungernes Farve, og dermed den gennem- 

 strømmende Blodmængde, ikke undergaaer nogen paaviselig For- 

 andring ved Vagusoverskæring. 



