293 



raæssige Kesultater af Bohrs Forsøg, men de principielle Resultater 

 bliver ikke berørte af den. 



Fredericq har selv anstillet nogle Forsøg med et Tonometer 

 efter det gamle Pfliigerske Princip. Den Overflade, som dette har 

 haft, har været forholdsvis meget lille, og han synes kun at have 

 sendt en langsom Blodstrøm igennem det, saa. at Blodet selv har 

 brugt noget af sin Ilt^). Det kan under disse Forhold ikke undre, 

 at han kommer til lave Værdier for Iltspændingen. I visse af 

 sine Forsøg kommer han til paafaldende lave Værdier for Kulsyre- 

 spændingen (2,1 %), men da han ikke angiver noget om Expira- 

 tionsluftens eller Bifurkaturluftens Sammensætning, kan hans Tal 

 ikke udnyttes. 



Efter en helt ny og meget smuk Methode har Haldane og 

 Smith (I) søgt at løse Spørgsmaalet om Iltspændingen i det 

 arterielle Blod. 



De har anstillet Forsøg paa 3Iennesker og lader Forsøgs- 

 personen indaande Luft med en ringe, men nøje bekendt Mængde 

 Kulilte. Naar Optagelsen af Kulilte er tilendebragt, bestemmer de 

 Hæmoglobinets relative Mætning med dette Stof. Heraf og af den 

 kendte Kuliltespænding lader Iltspændingen i Blodet sig beregne, 

 naar der iforvejen efter Forsøg in vitro er konstrueret Kurver for 

 Blodets relative Mætning med Kulilte under varierede Ilt- og Kulilte- 

 spændinger. 



Forff. finder ved deres Forsøg, at Iltspændingen i det arterielle 

 Blod hos Mennesker varierer mellem 23 % og 30 °/o af Atmo- 

 sfæren (Middel 26,2 °/o) og altsaa er dobbelt saa høj som Iltspæn- 

 dingen i Alveoleluften, der er bestemt af Loewy (Pflügers Arch. 

 58 p. 416) til 13,15 0/0. 



I et senere Arbejde (II) viser de samme Forfattere, at den 

 Dissociationskurve for Kuliltehæmoglobin i Luft, hvorefter deres 

 Forsøg paa Mennesker var beregnet, ikke var ganske nøjagtig, idet 

 Blodet ikke tilstrækkeligt længe havde været rystet med de paa- 



*) Denne Indvending er udviklet nærmere af Haldane og Smith 

 (L p. 499—501). 



