Î12 



værende Afhandling gælder det, at Fordelingen er saa extrem, at 

 den ikke skulde kunne forklares, dels ved Hudens og Lungernes 

 forskellige Diffusionsbetingelser, dels ved Variationer i den til 

 Organerne strømmende Blodmængde. 



Af nogle af Forsøgene i Bohrs Afhandling (Ij frcmgaaer 

 derimod en saadan Fordeling, at det ihvertfald bliver overordenlig 

 sandsynligt, at Iltoptagelsen i Lungerne maa forklares som en 

 Sekretionsproces. Dette gælder særlig Forsøg XI p. 208, hvor 

 Totaliltoptagelsen pr. kg. og h. er 446, medens den efter Lunge- 

 respirationens Udelukkelse falder til 78. I Overensstemmelse med 

 mine Normalforsøg kan Hudens Andel i Totalrespirationen sættes 

 til højst 60 pr. kg. og h. — Det er klart, at den maa stige noget 

 ved Lungerespirationens udelukkelse, alene fordi Iltspændingen i 

 Blodet herved maa falde ganske betydeligt. 



Lungernes Andel i Iltoptagelsen bliver altsaa her mindst c. 

 386 eller omtrent 6^/2 Gange Hudens, medens den ellers i Gennem- 

 snit kun er godt 2 Gange Hudens. Man kan ikke antage, at dette 

 Kesultat skulde kunne opnaaes blot ved forøget Blodtilstrømning 

 til Lungerne. 



En nærmere Undersøgelse af alle Forsøgene viser, at 

 Lungernes Iltoptagelse kan reguleres af Organismen 

 indenfor meget vide Grænser, medens Hudens er over- 

 ordenlig konstant. 



1. Normalforsøgene med R. temporaria viser, at Iltoptagelsen 

 gennem Huden under ensartede Betingelser er ens Aaret igennem 

 (43—60), medens Iltoptagelsen gennem Lungerne varierer fra c. 

 160 (i de ældre Forsøg altsaa endog c. 390) i Parringstiden til 

 51 i Vinterforsøgene. 



2. Forsøgene med Nerveoverskæring giver næsten altid Ud- 

 slag, omend i Reglen temmelig smaa Udslag, paa Iltoptagelsen 

 gennem Lungerne, medens Iltoptagelsen gennem Huden ikke paa- 

 virkes. 



3. Ved Forsøgene med forøget Kulsyrespænding omkring 

 Huden findes altid en meget stærk Forøgelse af Iltoptagelsen i 



