278 



men ad andre Veje, f. Ex. gennem Kygmarven, frembringer en 

 Stigning af Stofskiftet i Legemets Væv. 



Forsøgene taler ikke imod denne Forklaring, thi i alle Forsøg, 

 hvor der er frembragt en Stigning af Lungernes Iltoptagelse, er 

 Totaliltoptagelsen ligeledes steget betydeligt, og dette Eesultat 

 stemmer med ældre Undersøgelser af Marchand (Bd. 33 p. 163, Bd. 

 37 pp. 12 — 13), der har fundet en meget betydelig Stigning saavel 

 af Iltoptagelse som af Kulsyreafgivelse hos Frøer, der i 24 Timer 

 respirerede i et lukket Eum, hvorfra den dannede Kulsyre ikke 

 fjærnedes. 



Hvis denne Forklaring er rigtig, staaer vi overfor det meget 

 interessante Forhold, at en betydelig Stigning af Stofskiftet kan 

 være ledsaget af et — om end ringe — Fald i Iltoptagelsen 

 gennem Huden (Forsøg No. 44 : 48—41, No. 45: 43(?)— 30, No. 52: 

 46 — 40) medens den aldrig er fundet ledsaget af nogen nævne- 

 værdig Stigning (No. 43: 60 (?)— 61, No. 51: 40 — 42). Dette 

 viser, at saafremt Iltoptagelsen i det ene af de to 

 Eespirationsorganer, Huden eller Lungerne, afhænger 

 af Spændingsforskellen mellem Blodet og Atmosfæren, 

 saa kan det samme ikke gælde om det andet. Naar 

 nemlig det forøgede Iltforbrug i Vævene nedsætter Iltspæudingen 

 i Blodet, saa'maa dette, hvis Forskel i Spænding skal være det af- 

 gørende, medføre en Forøgelse af Iltoptagelsen overalt, hvor Blodet 

 kommer i Berøring med Atmosfæren. 



Mellem de to diskuterede Forklaringsmuligheder kan jeg ikke 

 paa Basis af det foreliggende træffe noget Valg, men maa anse 

 yderligere Forsøg for nødvendige. • 



