58 



stændig- Henfalden , at ingen Nydannelse kau tænkes at udgaa 

 fra den, og længere bagtil er Afstanden fra den Mullerske Liste 

 saa stor, at Umuligheden af, at nogen Del af Nyregangen skulde 

 kunne naa hen til denne, er umiddelbart indlysende. 



De beskrevne Stadier ere alle opdragne i Fangenskab og ud- 

 viklede af Æg, som blev indsamlede i April; i Løbet af Juni og 

 Begyndelsen af Juli var Forvandlingen afsluttet. Desværre har jeg 

 undladt at kontrollere mine Resultater ved Sammenligning med 

 Larvestadier, indfangede i Naturen; jeg anser det ikke for usand- 

 synligt, at selve den Mullerske Gang vil kunne optræde inden For- 

 vandlingens Afslutning hos Dyr, der leve under naturlige Forhold. 

 Først da jeg fandt det noget besværligt at holde mine i Fangen- 

 skab udviklede Smaafrøer i Live, fortsatte jeg Undersøgelsen paa 

 nyforvandlede Unger, som jeg (fra Begyndelsen af Juni af) ind- 

 samlede i Omegnen. 



Hos 3 saadanne i det Frie forvandlede Smaafrøer paa 13 — 13^/2 

 Mm. Længde fra Snudespids til Gat {$ og Ç) viser Fornyren sig 

 i forskjellig Grad reduceret; hos de to mindste er den fuldstændig 

 aborteret til en ganske ubetydelig Vævrest uden Spor af Kanaler 

 eller Tragte, hos deu største er den ret anselig, med kjendelige, 

 Rester af degenererede Gangslynguinger og tillige med Spor af den 

 forreste Tragt. Nyregangens forreste Del er helt aborteret, først i 

 Nærheden af Mesonephros viser den sig som eu tynd, degenererende 

 Stræng og bliver først et udviklet Rør ved Mesonephros — altsaa 

 som i de sidst beskrevne Stadier. Den Müller ske Gang er be- 

 tydelig videre udviklet : det høje Peritonealepithel paa Fornyren 

 har nemlig foldet sig til eu temmelig dyb og omfangsrig Rende 

 (Fig. 46), der begynder noget foran Glomerulus og (efter 11 Suits 

 Forløb) umiddelbart foran denne lukkes til et temmelig vidt Rør. 

 der saa kan følges en Strækning langs Larvenyrens smalle Del. 

 netop hvor tidligere saas den Miillerske Liste; Røret tager hurtig 

 af i Vidde, antager saa Form af en Stræng, der efterhaanden bliver 

 meget tynd og sluttelig taber sig imellem Cellerne i den Mullerske 

 Liste, hos det Fxemi)lar, hvor Fornyren er mindst reduceret, inden 



