161 



i et ganske tomt Bæger. Den indspringeude Del af Bægeret er 

 meget stærkt udviklet hos Camp. Integra (Fig. 14 — 16). Hos alle 

 saadanne Arter, som ere forsynede med en fri, grenet Hoved- 

 stamme, viser Diaphragmaet nu ingen saadan Modsætning mellem 

 en ydre og en indre Del. Det bestaar af en temmelig solid, vandret 

 Chitinmembran eller Chitinplade, som i Regelen har omtrent den 

 samme Tykkelse i sit hele Omfang (Tab. V, Fig. 6). Hos. enkelte 

 Arter kan dens yderste Del dog være temmelig stærkt fortykket, 

 saaledes hos Obelia genkulata, hvor dette Diaphragma naar en 

 overordentlig stærk Udvikling. Imidlertid kan der heller ikke her 

 være Tale om en Forvexling med Forholdet i den anden Afdeling, 

 og i Regelen er et Blik tilstrækkeligt til at afgjøre, om vi have 

 den ene eller den anden Slags Diaphragma for os. Idet vi nu 

 henføre alle de med en fri , grenet Hovedstamme forsynede Arter 

 til Slægten Laomedea s. ext., henføre vi Obelia og Gonotlnjræa 

 som Underslægter under denne og benytte Xavuet Laomedea s. s. 

 til Betegnelse for de Arter med fri, grenet Stamme, som før have 

 været henførte til Slægten Campamdarla. For den anden Afdeling 

 ville vi benytte Navnet Cavipanularia . under hvilken vi henføre 

 Clytia som Underslægt. Allmau har ogsaa benyttet Diaphragmet 

 som systematisk Karaktei-, idet han under Navnet Hehella (Chal- 

 lenger, ZooL, Vol. XXIII, pag. 29) har udsondret saadanne, tidligere 

 til Lafo'éa henførte Arter, som have et Diaphragma. Naar han 

 imidlertid udtr^-kker sig paa følgende Maade; „Hydrothecæ .... 

 Avith the cavity distinctly differentiated from that of the peduncle", 

 har han overset, at et Diaphragma hos en Campanularieform ikke 

 skiller mellem Bæger og Stilk, men mellem Bægerets øverste og 

 nederste Del. Hverken hos Hehella eller Lafo'éa ere Bæger og 

 Stilk tydelig adskilte fra hinanden. Endskjøndt Lafo'éa praktisk 

 talt maa siges at savne et Diaphragma, saa savner den dog ikke 

 ganske ethvert Spor hertil. I Virkeligheden afsondrer den nederste 

 Overflade af Hydranthets nederste, udvidede Del en yderst tynd og 

 fin Cuticula (Tab. VII, Fig. 5 d); men den er meget forgjængelig, 

 og paa et tomt Bæger vil man i Regelen ikke se Spor af den. I 



Vidensk. Medd. fra den naturli. Foren. 1892. 11 



