250 



den øjensynligt meget. I Almindelighed var den de øvrige Smaa- 

 fugle underlegen i Antal. I størst Mængde fandtes den paa et 

 Fladland ved Kornokfjorden, et Par Mil Syd for Arsukfjorden. Her 

 vare golde, smuldrede Klipper, hist og her hevoxede med lidt Pile- 

 krat, ellers med Blaabær og Rævlinger; talrige Smaasøer laa 

 spredte omkring. Den saas her overalt navnlig siddende paa store 

 Klippeblokke. Paa et lille Stykke saas 10—12 Hanner 29. Juni 

 1890. 26. Juli fandtes ingen mere paa dette Sted. 



20. Juni 1890 fandt jeg en Eede med 6 Æg, 13. Juli atter 

 en med 6 kun lidt rugode Æg, rimeligvis af et Par, hvis første 

 Kuld var ødelagt. Holbøll skriver, at den lægger 5 Æg, medens- 

 Hagerup endog har fundet en Eede med 7 Æg. 



27. Juni saas saavel Han som Hun med Føde i Xæbbet 

 (Sommerfuglelarver), saa de havde da antagelig Unger; det samme 

 saas 29. Juni. De fløj ikke til Eeden med Føde, saalænge man 

 saa paa dem. Reden var meget vanskelig at finde; nærmede man 

 sig den , sad Hannen noget borte og signaliserede øjensynligt til 

 Hunnen med en smuk dyb Fløjtetone. 12. Juli saas første Gang 

 en udfløjeu Unge; fra 14. Juli vare Ungerne almindelige. 



I 1890 sang den flittigt 2. Juni; sidste Gang hørtes den 

 synge 9. Juli. I 1891 sang nogle 12. Maj, men Sangen var endnu 

 ikke meget udviklet; atter 14. — 15. Maj hørtes nogle. 



Ved Ankomsten saavel i 1890 som i 1891 vare de i saa godt 

 som fuldstændig Sommerdragt; dog skjød jeg 2. Juni 1890 en 

 Han, der endnu havde hvide Fjorkanter paa den sorte Strubeplet, 

 og en Hun, der næsten helt var i Vinterdragt. 



Arbejderne i Ivigtut kaldte Fuglen „Stenlærke", hvilket er et 

 meget betegnende Navn, da Hannerne meget ofte sad oppe paa 

 Stenblokke, og den i hole sin Adfærd minder ikke lidt om den 

 almindelige Lærke. 



Anthiis ludovicianus Gmel. 



Jeg har kun set 2 døde Fugle, som K. havde skudt ved 

 Kyston nogle Mil Nord for Arsuk 20. og 21. September 1890. 



