187 



pag. 64) . som til Sertularia henregner de Artei , hvis Internodier 

 bære 1 — 2 Par Hydrotheker, medens de hos Thujaria skulle bære 

 mange Par. Efter denne Definition høre Sertularia argentea og 

 Sertularia cupi^essina til Thajaria. Da der imidlertid ogsaa findes 

 Arter, hvis Internodier bære 3, 4. 5. ß o. s. v. Hydrothekpar. saa 

 er denne Forskjel ligesaa relativ som de øvrige, og denne 

 Definition er da heller ikke bleven modtaget med sønderlig stor 

 Begejstring. For Øjeblikket or Forholdet derfor saaledes . at hver 

 Forfatter omtrent har sin egen Opfattelse af Grændsen mellem de 

 to Slægter. 



Af de britiske Arter, som Hincks i sit klassiske Værk hen- 

 fører til Slægten Sertularia, ere flere senere blevne henførte til 

 andre Slægter. Saaledes er Sertularia fusra Johnst. bleven henført 

 til Slægten Selaginopsis , som karakteriseres ved , at Hydrothekerne 

 ere ordnede i flere end to Rækker. Ligeledes ere S. abietina og 

 S. filicula henførte til den af Kirchen])auer opstillede Slægt Abieti- 

 naria, som vi senere nærmere skulle omtale. Med Undtagelse af 

 Ä operculata have de øvrige britiske og iiærstaaende nordiske 

 Arter {S. puniila, S. gracilis, S. argentea. S. cupressina og 

 S. tenera) den samme, meget kaiakteristiske Bygning af Hydro- 

 theket, der, som vi senere skulle se, er grundforskjellig fra den 

 Hydrothekbygning, som vi træffe hos de nordiske Thujaria-Xriar. 

 Den samme Bygning af Hydrotheket træffes nu ogsaa hos Flertallet 

 af de Arter, som de tidligere Forfattere have henført til Slægten 

 Sertularia. Vi kunne da definere Slægten Sertularia paa følgende 

 Maade: Hydrothekmundingen er paa den ydre (abcauline) Side 

 forsynet med en dyb Bugt, i hvilken det klapforraige Laag er 

 befæstet, paa den modstaaende (adcauline) Side findes et fortyndet 

 Parti („Kraven") af en lignende Form som den omtalte Bugt. 

 Det ser derfor ud, som om Mundingen paa hver Side var forsynet 

 med et tandformigt eller trekantet Fremspring, og som om der 

 mellem disse paa den indvendige Side var udspændt en tynd 

 Membran. Dette membranlignende Parti er i Almindelighed 

 overset af Forfatterne, som hos Arter af denne Slægt skildre 



