8(? 



(S. Synkopcrade stadiet. 



*fur2å- (16): i'prs-- fimcler (21) <Cfimdä-: \/pnt-\ 

 *pun$d- (17): ^'tnk-\ *sli^iui- (19): \/slik-] *hriiba- (Ib): \/kriq}-. 



b. Med ii-vokalism i rotstafvelsen. 



*h'enp6-'^*hreubå- (23); *lmerhå- (24): \/k^erp-\*bezå- 

 (33): \/bhes-; *mså- (29) < ?/7/ia- (rotvokalismen tvetydig). 



c. Med ö- (ä)vokcdisin i rotstafvelsen. 



*faldd- (47): {/jJelt-; *halhå- (48): i/Ä;eZ^-; -/laZiZr (80) 

 <C*h(ddd-: germ. \/halp-\ *parbå- (51): i/^erp-; hangr- (80) 

 <i*han^d-: germ. \/hanli-\ *suansd- (69): \/S'uenk-\ prongr 

 (71) < *pmn$nd-: \/trenk-\ *sasd- (70): j/seÄ;-; *bhosd- > *bazå- 

 (42): \/bhes-; sveg (79) <C*6mi5a-: \/siiik-\*liau^^ä-^*hau^ué' 

 (63): \/keuk-\ *fröda- (65): germ. \/fraJ)-\ ^a-nögd-{Qb)\\/nak-. 



I det ieu. grundspråket rådde ursprungligen ett efter 

 bestämd princip regleradt samband mellan betoning och rot- 

 afljud : i oxytonerade former uppträdde ^ya^r, i paroxytonerade 

 däremot sterÄ; (d. ä. ö-, ä-, e-)vokalism. Genom analogiska 

 processer led emellertid detta urförliållande många störingar. 

 Bland ofvan sammanstälda adjektivbildningar förekomma så- 

 lunda åtskilliga (5) paroxytona å svaga rotstadiet, medan ett 

 ännu större antal (16) oxytona uppvisar starka af ljudsfaser. 

 Grundorsaken till dessa motsägelser mellan samma ords aksent- 

 och afljudsförhållandcn är att söka i formutjämning inom det 

 ieu. kasusparadigmet. Jfr t. ex. *kreupö- (23), *faldd- (47), 

 livilka rönt inflytande af resp. svaga afljudsformer *hrubå- (15) 

 och ieu. -*pltb- i gr. df /-^« ylr oc 'zweifach'. Ett motsatt för- 



