85 



De germanska o-adjektivens förhistoriska aksentuation 

 var vacklande, antingen rot- eller suffixbetoning (Kluge, Nom. 

 Stammbild. § 174). Denna urspnikliga aksentväxling belyses 

 i någon mån äfven af här behandlade nordiska bildningar. 

 Ifrägakommande adjektiv fördela sig altså på 



1. Urspriiiii^liga paroxytoiia: 



a. Med o- (å-)vokalism i rotstafvelsen. 



*falj>a- (48); frå (77) <C*fräha-\ *p9iki0- (45); *J)låiha- 

 (59); greis (78) «<*5ra(5a-; *uråipa- (59); *hanha- (62); 

 *ld>fsa- (63). 



b. Med e-vokalism i rotstafvelsen. 



Hénhsa- (30); siar (3«) <i*séh.ua-: *niha- (28; tvetydig 

 rotvok.). 



c. Med svafj vokalism i rotstafvelsen. 

 et. Reducerade stadiet. 

 drus (11) <C*drr(sa-. 



^. Synkoperade stadiet. 



*fursa- (16); glis (22) <^*^lisa-\ gris (22) <C*srisa-\ 

 Husa- (20). 



2. Ursprungliga oxytoua: 



a. Med svag vokalism i rotstafvelsen. 

 cc. Reducerade stadiet. 

 hagr (10) <*hasd-: \/kdk-\ hligr (11) <C*bU^-d: [/bJdlk. 



