55 



(let sagda får 'böjlig, smidig' betraktas som grundbetydelse 

 för adj. Jfr mht. swanc 'biegsam, dunn, schlank', eg. 'leicht 

 zu schwingen' i), samt lit. slaiks 'gefiigig' af en ieu. rot slik-, 

 uasal-lös variant -) till ofvanberörda rötter sleng-, slenk-. 



urg. "siianka-: sv. dial. (Rz) svank "^svankryggig', under 

 assimilerad form i svakk-ryggad med samma bet. Substanti- 

 veradt föreligger adj. i svank, svakk, svanke, svakka (i de 

 tvänne sistnämda formerna med öfvergång till n-stamsflexion) 

 'buktning, sänkning, inböjning m. m." (Rz). A västnordisk 

 botten motsverar no. dial. (Ross) svank 'brat Iudb0ining i en 

 Stamme tvaers över dens Liengdeakse', substantiveradt adj. En 

 utomnordisk parallell är mht. sivanc 'biegsam, diinn, schlank'. 

 Till grund för ordet ligger germ. roten suink- (: suank-) i ags. 

 swincan (engl. to sivink) 'sich abniiihen', swencean, fht. siveji- 

 ken 'schlagen', sivank 'Schwung, Hieb', ndl. zwenken 'schwiu- 

 gen' (jfr föreg. art.). 



urg. *ua7ika-: no. dial. (Aas. Ross) vank 'brostfseldig, svag, 

 beskadiget", såsom substantiveradt mask. betydande 'Brak, 

 Skade, Legemsfeil'. A östnordiskt språkområde förefinnes intet 

 motsvarande adj. Det substantiverade fsv. vaJik "^osäkerhet, 

 ostadighet' (Rqv. VI) är möjligen tyskt lånord; jfr det till form 

 och betydelse identiska mht. luanc. Adj. i fråga synes bero 

 på germ. roten nink- (: uank-) i fht. ivinkan 'sich seitwärts 

 bewegen, schwanken, nicken, winken' m. fl. aflägg, i enlighet 

 med hvilken tydning 'vacklande, sviktande' framstår såsom 

 grundbetydelse för detsamma. 



urg. *braka-: fsv. (Rqv. VI) braJcer 'bräcklig, skör' (äsr. 

 hy.). Såsom grundord förutsattes samma adj. af fsv. verb. 

 inchoat. hrakna 'bräckas' (Rqv. VI). Till sitt etymon hör 



1) S. Kluge, Wbch' 340 b. 



^) S. Persson, Wurzelcrw. p. 189. 



