26 



adverbielt bruk de, hvad stamvokaleii angår, sekundärt afvi- 

 kande fsv. -varjja, -vart ^) i ovan-varjm 'ofvantiir, nipan-varpa 

 'nedantiir, annan-vart 'åt annat liåir, nolwn-vart \vagovi. vart', 

 norjian-vart 'nordvart' m. fl. sammanss. (s. SchL). Beträffande 

 sin stamformation är adj. tvetydigt, kan hänföras antingen till 

 en stamf. \térjm- i got. -ivairps {and-ivairjjs 'gegenvärtig') eller 

 till vernerska växelformen *uer(tä-, ^) hvartill fht. -ivert i in-ivert 

 'inwendig', ags. -ivearcl i tö-iveard 'zukiinftig, inne-iveard "m- 

 wendig' m. fl. koniposita. Vidkommande etymologin har man 

 hänfört ordet till ieu. roten nai- i lat. verto, got. luairlian, fno.- 

 isl. veräa (s. t. ex. Fick, Wbch * I, 550; Kluge, Wbch ^ 397 a). 



\ug.*^rimma-: fno.-isl. (Eg. Vgf. Fr. 2) grimmr 1. 'grum, 

 ildesindet', 2. 'haard, streng, grusom'; fsv. (Schl.) grimher 

 (grymher) 'grym'; fda. (Lund) grimmcer (grymhcer) d. s. Ger- 

 manska paralleller möta i fht. gritn, grinimi (/a-stamsformen 

 antagligen sekundär, jfr Braune, Alth. Gramm. ^ § 249, anm. 

 2), fs, ags. grim (mm), eng}, grim, ndl. grimm(ig). Adj. har 

 framgått direkt ur präsensstammen ^) (ett s. k. ?2o-präsens) 

 af st. vb. fs. grimman 'toben (v. Meere)', ags. grimman, mht. 

 grimmen 'vor Zorn öder Schmerz wiiten' (ieu. rotf. ghrem-). 



urg. ^krimpa-: isl. (Vgf.) *kreppr 'hopkrumpen, samman- 

 böjd', ingående i bahuvrlhi-bildningen krepp-hendr 'cripple 

 handed, a nickname' (uppgifvet från Fornmanna sogur utan 

 anförande af beläggställe). I själfständigt bruk föreligger adj, 

 i no. dial. (Ross) krepp 'hovmodig'. Med hänsyn till den diffe- 

 rentierade betydelsen hos sistnämda form jämföre man en 

 parallell utveckling i sv. diall. krum 'krokig — högmodig' och 

 krumma sig 'brösta sig, bete sig stolt', eg. 'böja sig'. Utom- 



^) Om fsv. -var/jer för -vaT/jer jämföre man Kock, Under- 

 sökningar i svensk språkhistoria p, 86 ff. 

 2) Jfr Kluge, K. Z. XXVI, 95. 

 •') .Ifi- Falk, Beitr. XIV, 1 1 . 



