16 



3. Isolerade adjektiv. 



urg. "" farsa-, *försa- (ieu. *prso-)\ ii. da. (Kalk.) fors 

 'voldsoni, trodsig'; no. dial. (Ross) fors 'ikke behersket og 

 moderat i sin Optrieden eller Fremforelse' (det hos Ross 

 förekommande fors 'forliastet i Tanke og Tale, fremfusende' 

 är väl samma ord); sv. dial. (Rz) fors, förser, foss 'häftig, 

 hetsig, begärlig efter (af Rz oriktigt sammanstälda med fsv. 

 och sv. dial. fus, fös 'ivrig', hvilka sistsagda former äro iden- 

 tiska med fno.-isl. fuss 'begjairlig efter' < *fmisa- <C *imt-tö-). 

 Såsom i grunden identiskt med förevarande adj. torde nord. 

 fors 'vattenfall' få betraktas (jfr Hellquist, Arkiv VII, 157, 

 not 2). En vernersk växelform: 



urg. *furzd-, forzå-: (ieu. *prsö-) föreligger i fno.-isl. (Eg. 

 Vgf. Fr. 2) forr^) 'heftig, voldsom' (Hellquist anf. st.). — I 

 fråga om etymologin bero ofvanbemälda stamformer på en 

 ieu. rot pers- 'spriihen, spritzen", ingående i find. prs-ant- 

 'tropfend, gesprenkelt'; prs-atd- d. s., av. parsh-uja- 'triefend', 

 fksl. pracliu (st. *porso-) 'Staub', böhm. prs-eti 'spriihen, reg- 

 nen'. Med hänsyn till det substantiverade fors 'vattenfall' 

 har denna etymologi framstälts af Schmidt (Vocalism. II, 272) 

 och Persson (Wurzelerw. p. 85). Berörda rot kunde enl. 

 Schmidt ursprungl. 'ebenso wohl auf das Spriihen des Feuers 

 wie auf das des Wassers angewandt werden'. Dess grundbe- 

 tydelse torde i själfva värket varit en allmännare: 'röra sig, 

 fara fram hastigt, häftigt, våldsamt'. Härpå tyda begrepps- 

 skiftningarna hos primärroten pre- ^) \ %\\ ^qrjd^M 'verbrenne, 

 faclie an, blase auf, stlfist Qtj fii d. s., ^Qt^ixalpco 'blase, wehc 



^) Zimmers (Nomiualsufr. p. 95) saninianställning af adj. i fråga 

 med roten par- 'durcbdringcn, fahrcn' måste med hänsyn till bifor- 

 men fors afvisas. 



^) Beträff. denna bas kan man jämföra Perssons ofta anf. arb. 

 pp. 12, 85 samt Prellwitz, Etyni. Wbch 262. 



