f/Jiel-, ingående bl. a. i lit. selin zMti 'g■runen^ fksl. zelenu 'gelb, 

 griin', lat. helvus 'gl•augelb^ samvästgerm. *gehva-: fht. fs. gélo 

 'gelb' o. s. v. (s. Fick, Wbcli ^ I, 54, 218, 436; Kluge, Wbch ^ 

 133 a.). 



urg. *'skula-, *skola- (ieu. *skdlo-): Ett till denna stam- 

 form hörande nordiskt adj. med betydelsen 'skjsev, skraa' anser 

 jag med Falk (Akademiske afhandlinger till prof. S. Bugge 

 p. 19) bilda förra ledet i fno.-isl. sammansättningarna skol-heinn 

 (Vgf.) och sJiol-brunn (Vgf. Fr. 2), hvilka i och med denna tyd- 

 ning framstå som tydliga bahuvrihi-bildningar och låta öfver- 

 sätta sig med 'skjöevbenet' resp. 'som har skraatliggende 0ien- 

 bryn' ^). Å östnord. språkområde synes ordet möta i sv. dial. 

 (Rz) skul-härad 'som går i framåtlutad ställning' (eg. 'som har 

 böjda skuldror', jfr fsv. harpar f. pl. 'skuldror') och skid- 

 ryggad 'som har böjd rygg', participialbildningar af samma 

 art som de p. 3 (u. %nta-) omnämda. — Till sin etymologi 

 äger adj. enligt Falk samband med det likbetydande gr. öxoX- 

 10 g, hör altså till ieu. roten sk.^el- 'drehen, kriimmen', som 

 med förlust af sitt uddljud bl. a. ingår i gr. xsXXovarQs^- 

 AoV, srXdyiov Hesycli., xdkog, xdXoaq 'Tau, Strick', lat. colus 

 'Spinnrocken', col-u-ber 'Schlange' ^). 



urg. *smida- (ieu. *smdlo-) sv. dial. (Rz) smid 'lugn, 

 stilla (om vind och sjö)'. Ordet synes mig bero på ieu. roten 

 smél- 'zerreiben, mahlen', som med bortfallen begynnelsekon- 

 sonant bl. a. ingår i lat. molo, fir. melim, got. malan, lit. 

 maliu målti, fksl. mcljq, mleti, gr. d-jjaXög 'zart', fiaXa- 

 xög 'weich', fno.-isl. moli 'liden Del, Smule'. Med bibehållet 

 uddljud föreligger roten i fsv. smola^ smida 'smula', lett. smelis 



^) Som oriktiga betraktar jag således Vgf:s och Fr.^:s öfversätt- 

 ningar: skol-beinn 'brown-legged', SÄ;o^&ri^n?^ 'brunladen af Ansigts- 

 farve'. 



^) S. beträff. denna ordgrupp Persson, Wurzelerw, pp. 30, 107, 

 not 1. 



