A. Med svag rotvokalism. 

 a. Reducerade stadiet. 



I. Föl-nordiska bildningar. 



1. Samgermanska adjektiv. 



urg. *hida-, Viola- (ieu. *k^dlo-): fno.-isl. (Eg. Vgf. Fr.2) holr 

 'hul (lat cavus)'; fsv. (Rqv. II, 408; Sdw.) hid, hol å. s.; ä. da. 

 (Kalk.) Jml 1. 'aaben', 2. 'listig, snild, tvetydig"* i). Västgermanska 

 paralleller föreligga i flit. ags. ffris. hol 'hohr. Som ordets 

 etymon gäller ieu. roten k^el- 2) i fht. helan, ags. helan 'hehlen, 

 hiillen', lat. oc-cido, celare m. fl. af lägg. I öfverensstämmelse 

 med denna tolkning får man som adjektivets grundbetydelse 

 fatta 'hehlend, bergend' (s. Schade, Wbch^ 384 b.; Kluge, Nom. 

 Stammb. § 169, Wbch ^ 170 b.; Brugmann, Grundr. I, 241). 



urg. *slaka (ieu. *sldgo-): isl. (Eg. ä^. ley., Vgf.: nisl.) 

 slakr "^slack"; no. dial. (Aas.) slak 'släp, ikke spaendt eller 

 stram'; nsv. slak d. s. Utomnordiskt motsvaras adj. af fht. 

 slach, ags. sleac, fs. slak 'locker, schlai!". Ordet hör till ieu. 

 roten (s)leg-^), ingående i gr. Ijysiv intr. 'upphöra, gifva efter", 

 eg. 'blifva slapp' (s. Fick, Wbch * I, 577) *). 



^) Nämda nordiska former kunde äfven förklaras ur en stam- 

 form Vmlha-, *holha-, som utomnordiskt är belagd i ags. holh 'håf 

 (en förslagsmening framstäld af Doc. E. Hellquist å seminariet för 

 nordisk språkforskning i Uppsala). Sagda stamform beror på en ur 

 nedan anförda rot k-^el- framgången /<:-utvidgning, som synes å nordisk 

 botten vidare ligga till grund för isl. holkr, fsv. holker 'hålk' <^ 

 *hul^-nd-, vernersk växelform till *Jlollia-, samt möjl. för sv. dial. 

 hölj 'djup göl i sjö eller å' <r fsv. ViylgJier (s. Hellquist, Arkiv 

 VII, 14). 



2) Jfr ang. rotens uddljudande guttural Persson, Wurzelerw. p. 51. 



^) Angående besläktade ord, hvilka uppvisa indoeuropeisk väx- 

 ling mellan former med och utan uddljudande S framför andra konso- 

 nanter, kan man se Noreen, Urg. Lautl. p. 202 och där cit, lit. 



■*) Med antagande af en urgerm. utveckling af iabialiserad 



