360 



fno.-isl. (Eg. Vgf. ¥y. ^) Jmnnr' iun\\ (jir Jnmnvange, no. åial. 

 Aas. tynnvange 'tinning'); fsv. (Sdw.) Jmnner dsv. tunn, fryks- 

 dalsm. t0n (jfr nsv. tinning), fda. (Molb.) tynd, nda. tynd 

 <C*tynn (jfr tinding). Germ. motsvarigheter: fht. dunni mht. 

 dunne, nht. diinn (jfr fht. dunicengi tuniivengi mht, tunewenye, 

 med spår af den urspr. i^-st. */)unu-), ags. öynne engl. ^Am 

 (jfr en rast af w-stammen i ags. öun-wang, -w§nye), It, <Zwwm 

 diinne (nit, dunninge dilnninge, dunnje dilnnege), ndl, 6^w?2, 

 Utomgerm. paralleller : find. tanu- (f, tanv'i), gr. Tavy- /Atocraoc 

 'mit gestreckter, langer Zunge', lat, tenu-is, samt med ^gO- 

 utvidgning fksl, tmit-M, hvaraf å ena sidan tlmlcii, ceck. 

 tenhij, å andra sidan tuniiku, ry, tonldj. Jfr gr. T'ai''«og 

 C= ravv-) <. "^'tava-fd-g, fir, fcma 'diinn^ korn, tanoiv, bret. 

 tonatt af urkelt, ''"tanavo-s (däremot kymr, teneu), hvilka for- 

 mer sannolikt reflektera en ieu. grdf, ''■td7id-no-s '^) ; därtill 

 med annat rotafljud lit. tenvas 'tunn' lett. tSivs. Till grund 

 ligger ieu. roten ten- 'sträcka, utspänna' (find. tanöti, gr. relvoj, 

 got. Jianjan o. s. v.). I fråga om etymologin se Schade, 

 Wbch2 115 a, Kluge, Wbch*^ 'diinn' o. s. v. 



ieu. Hrsu-, urg. *]mrzu- (: *J>urzlö-): fno.-isl. (Eg. Vgf. 

 Fr.2) Jju7T 'siccus', fsv. (Rqv. II) Jjorr: J)0rr, Jnrr (bägge af 

 *pyrr)f fda. (Molb.) thyr, thor, thiur (eg. thy7\- ntr. thiurf^)), 

 Germ, motsvarigheter föreligga i got. Jjciursus, ags. dyrre, fs. 

 thurri, fht. durri mht. dilrre nht. durr, äfvensom en utom- 

 germ, i find, trsu- 'gierig, lechsend'. Till ieu. roten ters- i 

 find. trsyati 'durstet', gr. rsgaofiai 'werde trocken', got. 

 gcipairsan 'verdorren', fno. perra 'trocknen' o. s. v. Se t. ex. 

 Fick, Wb.* I. 61, 225, 444. 



ieu. *pelu-, urg. '*felu-: fno.-isl. fiol adv. 'mycket' före- 



1) Jfr Brugmann, Grundr, II. 293, 298, 1.2 171, 176, Fick, 

 Wb,* II, 128. 



2) Noreen, P. Grundr, 1.2 p. 593, 



