KAP. X. 



Primära nominalbildningar med suffixet -to- (-ta-). 



Jämsides med egentliga participia (aktiva bildningar 

 på -ent- -nt-, medial-passiva bildningar på -meno-, aktiva 

 perfektformer på -ijes- -us-) förefans i det indoeuropeiska 

 urspråket ett betydande antal primära adjektiv, hvilka, utan 

 att äga förenämda formationers rent participiala funktion, 

 till betydelsen dock så nära anslöto sig till resp. ur samma 

 rötter framgångna verb, att de i en eller annan af de genom 

 urspråkets fortsatta utbildning och därmed sammanhängande 

 gradvisa differentiering framkallade indoeuropeiska dialekterna 

 kommo att erhålla en utpräglad participial karaktär (jfr kap. 

 V: verbaladj. på -no-). Så var fallet med de indoeuropeiska 

 ^o-adjektiven, hvilka i de ariska, italiska, baltisk-slaviska och 

 germanska språken i egenskap af participia införlifvades med 

 verbalsystemet. I germanska språk blef stamafledningen 

 -to- ett lefvande participialsuffix för alla atiedda (kausativa 

 och denominativa) verb, för verba präterito-präsentia i 

 gotiskan, vidare äfven för ett antal starka verb, hvilka bil- 

 dade sina präterita med präteriti-dental i analogi med de 

 svaga verben. Men utom dessa historiska participbildningar, 

 hvilka falla under formlärans område, ha de germanska språ- 

 ken att uppvisa en stor mängd med suffixet -to- bildade 



