299 

 IT. Adjektir på -u^a- (-i^a-). 



I följande enstaka bildningar synes afledningselementet 

 -u$a- (-isor) vara primärt. Till de tvänne förstnämda finnas 

 utomnordiska paralleller med suffixformen -i^a- (ieur. -iko-), 

 hvilken förekommer i primär funktion äfven i sanskrit, latin 

 och baltisk- slaviska språk, men ursprungligen äfven i dessa 

 språk är ett sekundärsuftix. 



Fno.-isl. ggfugr 'ansenlig', jfr got. gabigs 'reicli'. Till 

 giban gaf 'gifva\ 



Fno.-isl. hofugr 1) 'tung af Vagt' ,2) 'besvserlig, ube- 

 liagelig', 3) 'sovnig'; jfr flit. helig Svoran man zu heben hat, 

 gewichtig\ Till got. hafjan, fno.-isl. hefia. 



Fno.-isl. Jcglsugr (Vgf. Fr.2 Grett. 89) 'tilboielig til at 

 spotte andre, yppe Trtette med dem, vaelte sig ind paa dem' 

 till fno.-isl. MUsa (ad) 'fortrsedige', eller denominativum till 

 fno.-isl. kalls n. 'Handling hvorved man ypper Tra^tte'. 



Sv. dial. (Rz) ill-alug 'illa uppfödd': stv. ala 'uppföda'. 



Ang. sekundära (äfven deverbativa) nsv. adjektivafled- 

 ningar på -ig hänvisar jag till Tamm. Om avledningsändelser 

 hos nsv. adjektiv p. 28 if. 



Den urgerm. (och ieu.) aksentuationen hos ^o-adjek- 

 tiven synes, att döma af ofvan anförda bildningar, för så 

 vidt de i detta afseende äga beviskraft, ha varit suffixbeto- 

 ning. Detta bevisas af *dlu^d-: *dleitsä-, ""fél^å-, "^ skelad-, 

 "^Jjelsä- (jfr Jjélha- med antagl. analogisk aksentrubbning), 

 '^fait(^)ué-, ^Hal$d-. 



1) Se Brugmann, Grundr. II. 244 fiF. 



