291 



med 'prunis inclusus', i det han stält senare ledet i samband 

 med fno.isl. fela, got. iilhan "verbergen, begraben', — likvisst 

 med tillägget 'nisi sit id. qu. gUbheitr 'candens, fervens', en 

 förmodan (under tvekan framstäld äfven af Vgf. Icel. engl. 

 Diet. och Aas.), som enligt min mening i själfva värket träf- 

 far det riktiga (jfr ännu det likbetydande nisl. glöö-volgr : 

 nisl. vålgr 'varm'); ö-fialgr 'kair är en af Bugge i en anm. 

 till Helgakuiöa Hundingsbana II, 44. u i hans utgåfva af 

 Siem. Edda (Xorroen Fornkuseöi p. 199) i anslutning till brö- 

 derna Grimin (Lieder der alten Edda 117) gjord konjektur 

 (för inn-fialgr 'iodeslutten'? Fr.^, 'tief eindringend'? Gering), 

 aksepterad af Grundtvig i hans Ssemundar Edda, af Vigfus- 

 son och F. York Powell i deras Corpus poeticum boreale (jfr 

 äfven Vigfusson Icel. engl. Diction.), samt af Falk, Arkiv IV. 

 356. Samma adj. ingår vidare — synes det mig — med all 

 säkerhet i fno.-isl. fialg-leikr 'Tilfredshed, Gladde"; man järn- 

 före nämligen i fråga om betydelsen no. dial. (Aas.) fjelg 2) 

 'behagelig, som gjor et godt Intryk', 3) 'fyrig, livlig, munter'. 

 Hvad ordets etymon beträffar har jag Arkiv XIII. 387 anta- 

 git samband med ieu. roten pel- i fksl. paliti 'brennen, ver- 

 brennen', poleti polja 'brennen, uri', planati s§ "^aufflammen', 

 plamy plamyh, 'Flamme'. 



urg. ^skel-sä- (ieu. ^skel-k^o-): fno.-isl. (Vgf. Fr.-) skialgr 

 (shidlgr) 1) 'skja^v, som ikke tr^efter Maalet, hvartil der sig- 

 tes', 2) 'skeloiet'; fsv. (Schl.) skicelgher d. s., jfr skialghind 

 f. 'ett af de på skrå satta tvärträen i en grund'. I fråga 

 varande *skel-^d- står i grammatiskt växelförhållande till fht 

 scélah scelhes, ags. sceolh 'scheel, schielend^ quer, schief, 

 krumm' af en urg. stamf. *skel-ha-. Den velara karaktären 

 hos förevarande adjektivs suffixguttural framgår af fht. gen. 

 scel(a)wes (jämsideslöpande med schélhes), mht. schél gen. 

 schélwes "^scheer, schweiz. -hlb salb d. s. (jfr mht. schelwen 



