277 



fno.-isl. (Eg. Vgf. Fr.'-^) stopall 'shaking, reeling, rocking' 

 blott i förbindelsen fara, gänga stopalt "det gaar en ilde": 

 fno.-isl. stv. stupa 'to stoop', 



sv. dial. (Rz) sågal (sogal) 'som kostar pä, suger kraf- 

 terna, tröttar': fno.-isl. stv. såga, nsv. suga. 



Till ett redupl. st. verb hör isl. (Vgf.) swipaZrshifty, change- 

 able' (utan beläggst.), hvilket som substantiveradt mask. beteck- 

 nar Odin: fno.-isl. sueipa 'kaste med en svingende Eevaegelse'. 



Följande tre adjektiv förekomma vid sidan af svaga verb: 



fno -isl. (Eg. Vgf. Fr.2) hugaU 'opmterksom, betcenksom", 

 at-hugall d. s.: fno.-isl. svv. hyggia hugöi 'tänka'. Kunde 

 äfven fattas som denoininativum till hiigr 'tanke'. 



fno.-isl. (Vgf. Fr-2) spurall 'tilboielig, vant til at sporge 

 meget om allehaandc Ting': fno.-isl. svv. spyrja spurdi 'op- 

 spore noget, soge Underretniug, Oplysning om noget'. 



fno.-isl. (Eg. Vgf. Fr.2) pagall 'taus, tiende' (ået. Äey.): 

 fno.-isl. svv. peggia pagdi 'tiga' (germ. rot Jia^- = ieu. toh- 

 i lat. tacere). 



jS) Särspråkliga nybildningar. 



På grund af den nära association, livari ofvan behand- 

 lade förhistoriska, direkt ur verbalrotcn framgångna adjektiv 

 stodo med de på samma rötter återgående verben, utveck- 

 lade sig i särspråkligt nordisk tid en särdeles lifskraftig ny- 

 bildniugsprincip, enligt hvilken adjektiv af samma art i myk- 

 ket stor utsträckning danats på själfva präsensformerna af 

 motsv. verb. Sådana nybildade a^adjektiv förekomma till 

 ett mindre antal redan i fornnorsk-isländskan, men först i en 

 senare västnordisk tid, i de nynorska dialekterna synas de- 

 samma uppnått sin egentliga blorastringstid. Å östnordisk 

 språkbotten har ordkategorin i fråga vunnit en jämförelsevis 

 ringa utbredning. 



