265 



hvilket för öfrigt äfven kunde vara fallet med isl. tilr. Got. 

 til och det häremot svarande fht. zil n. 'ZieF äro väl sub- 

 stantiveringar af ifråga varande adjektiv, som dessutom (an- 

 tagligen dock i sin substantiviska funktion) ligger till grund 

 för denominativa verben fht. ziltn zilön 'zielen', ags. tilian 

 tiolian d, s., fs. tilian 'erlangen' med ursprunglig e-flexion, 

 samt got. and-tilön 'anhangen, sich jemandes annehmen', 

 (ja-tilön 'erzielen, erwirken' med ö-flexion ^). Till detta adj. 

 hör för öfrigt äfven ags., ffris. och nord. präpositionen til. 

 I etymologiskt hänseende för man denna ordgrupp till en 

 germ. rot ti-, som med en grundbetydelse af 'det faststälda, 

 bestämda"" ingår uti germ. H~i-äi- 'tid' (isl. tid, ags. tid, fs. 

 tid, fht. zlt), isl. tl-me, ags. ti-ma med s. bet., fht. zlla 'Zeile, 

 Linie, Reihe'. En motsvarande förgerm. rot dui- di- är uppvi- 

 sad i find, å-diti- 'unbeschränkt in Raum und Zeit, zeitlos, 

 unendlich', ddyate 'theilt aus, vertheilt', gr. öcäofiai 'theile', 

 åaig öai-Tvg öai-trj 'Portion, Mahl', öai-tQÖg 'Zerleger'. 

 Grundbetydelsen hos adj. ti-la- vore enligt denna tolkning 

 'afdelad, ordnad, afpassad'. Se härom Kluge, Wbch'' 'Ziel', 

 Persson, Wurzelerw. p. 115, Uhlenbeck, Etym. Wbch p. 142. 



^) I min skrift Beiträge zur Geschichte der e-Verba im Alt- 

 germanischen p. 10 ( — Memoires de la Société néophilologique a 

 Helsingfors II p. 178) har jag med orätt uppfattat e-verbet fht. 

 zileil o. s. v. som primärt, medan motsv. got. verb -tilön å samma 

 ställe med rätta framhållits som ett denorainativam. Såsom innehål- 

 lande ett nominalt Z-saffix måste emellertid äfven fht. zilen, ags. 

 tiolian tilian, fs. tilian betraktas som denominativa till adj. "^ti-la- 

 eller motsv. substantiv. Med hänsyn till sin upprinnelse är e-verbet 

 i fråga tillkommet sannolikt i samvestgermansk tid; den gotiska for- 

 men är i anseende till sin afvikande flexion snarast att anse som en 

 särspråklig nybildning. 



