40 



til-vlk 'tilbeielig, villig, beredvillig': till fno. st. vb. vikia 

 '\iksi\ . Till grund ligger antagligen en ieu. rotform ueig2- {= 

 urg. ulk-), som utomnordiskt ingär i gr. (lesb. inf.) o-siy-riv 

 'öppna"* (eg. 'bringa att vika") ^), förmodligen äfven i find. vega- 

 m. 'sclmellende Bewegung, Ruck, Schwung' (jfr find. vij vijdte 

 'losfahren, weichen'). 



fno.-isl. (Eg. Vgf. Fr. 2) driugr 'rigelig, som varer laenge, 

 forslaaer meget'; fsv. (Rqv. III, VI) driugher, drygher; fda. 

 (Jessen Kt. Ordb. 42) drgg med samma betydelse (urnordisk 

 stamform *dreusa-). Till grund ligger ett — så när som på 

 partic. prat. drughit i Skånelagen — ur bruk kommet forn- 

 nordiskt starkt verb = ags. dréogan 'utföra, upplefva, uthärda'. 

 .Ifr afljudsforraen *drusa- p. 7 i det föreg. 



fno.-isl. (Eg. Vgf. Fr 2) driiipr 'dryppende, laek' (äjt. Xsy.)', 

 ä. da. (Kalk.) dryh- i sammans. d.ryh-0iet 'med rindende Ojne" 

 (urnord. stamform *dreui)a-): till st. vb. fno.-isl. driiipa, fsv. 

 drypa, fda. drype 'drypa'. 



b. Med präteriti-vokalism. 



En nybildning på prat. pl. synes vara för handen i fno.- 

 isl. (Eg. Vgf. Fr. 2) lågr 'lav af Stilling i Rummet, ringe, 

 uansenlig m. m.'; fsv. (Schl.) lägher, fda. (Lund) lägh d. s. 

 (urnord. *iägaB- af germ. rotformen Iw^;- = förgerm. legli-). 

 Ordet hör till fnord. st. vb. liggia 'ligga'. 



2. På reduplicerande starka verk. 



fno.-isl. -lätr, ingående såsom senare led i ett antal sam- 

 mansättningar, hvilka dock alla, så när som på eptir-låtr 'efter- 



^) Jfr Brugmann, Gniiulr. II, 1011, 



