74 



II. Nordiska nybildningar. 



Dessa låta indela sig i: 



1. Bildningar på afljudande starka verb. 



a). Med präsens-vokalism: 



sv. dial. (Rz) -far i sammans. o-far (o-intensivum) 'upp- 

 märksam, förundrad': till sv. dial. st. vb. o-fara (prat. o-fö7-) 

 ""späja uppmcärksamt, betrakta, rädd se sig omkring' (Rz). Trots 

 betydelsedifferensen torde nämda starka verb böra fattas som 

 ursprungligen identiskt med det till samma afljudsklass hö- 

 rande nord. /ara 'färdas'. Med hänsyn till begreppsutveck- 

 lingen hos verbet o-fara jämföre man gr. ^etga^Fvobe, List, 

 Betrug', lat. pericidum 'försök, prof, fara', got. fcrja 'Nach- 

 steller', fht. fara, fno.-isl. får 'Gefahr', hvilka innehålla andra 

 afljudsfaser (per- resp. per) af roten i ofvannämda starka verb 

 fara. 



no. dil. (Ross) stånd 'staaende': till no. dial. (= fnord.) 

 st. vb. standa (stöd) 'staa'. 



Till denna grupp hänför jag ännu fno.-isl. (Eg. Vgf. Fr.^) 

 valdr 'som er Aarsag, Ophavsmand til noget'. Adj. har bil- 

 dats på fno.-isl. vb. valda 'vålla', hvilket i präs. och part. 

 prat. böjes starkt, men i prat. svagt (oUa <i*wolJ)a). 



b). Med rotvokalismen i prat. sg. 



fno.-isl. (Eg. Vgf. Gering: Glossar) gallr 'sonorus, stri- 

 dulus, clangens'. Ett motsvarande östnord. adj. möter möjl. 

 såsom förra led i nsv. gall-skrilm ^). Till grund ligger fno.-isl. 

 st. vb. gialla (gäll) 'give fra sig en klangfuld, stark Lyd'. 



^) Jfr Noreen, Urg. Lautl. p. 48. 



