69 



iirg. *krans(i-- fno.-isl. (Kg. Vgf. Fr. 2) knuKjr 'svag, 

 skrobolig' (å?t. J.sy.). Ordets etymon är att söka i germ. roten 

 kring- (ieu. grengji-. jfr lit. greziii, grgzti 'clrelien, wcnden') 

 i ags. cringan eg. 'sicli winden wie ein tödlich Verwundeter, 

 itn Kampfe fallen, niederstiirzen'. Jfr afljudsformen *krinsa- 

 p. 33 i det föreg. 



urg. *stranka': sv. dial. (Rz) strank 1. 'smärt, lång o. 

 smal i kroppen, Ifingsträkt, välbildad', 2. 'hurtig', 3. 'välklädd', 

 4. 'stolt, liögmodig'. Ä västnord. område möter adj. blott i 

 det substantiverade no. dial. (Ross) strank m. 'En som er stiv 

 i Kröp og Bevaegelser\ I fråga om etymologin är *stranka- 

 stark afljudsform till det p. 17 behandlade urg. *strimka-. 



urg. *sijan5((-: fno -isl. (Kg. Vgf. Fr.^) siiangr 'tym\^ smal 

 af Mangel paa tilstra^kkelig Niering'; msv. (Rqv. VI) svänger, 

 sv. dial. (Rz) svänger, svang, fda. (Molb.) svang d. s. Med 

 hänsyn till sin etymologi är ordet afledt från germ. roten 

 Släng- (antagligen af förgerra. suenk-, jfr en nasal-lös rotva- 

 riant suek- Slik- i lit. suJcu, siikti 'drehen', 52</vn>6' 'beweglich, 

 flink", lett. siihi (= *sunkii), siikii, si</trentwisclien, schwinden', 

 fksl. sukati 'drehen') ^) i fht. fs. ags. sivingan '(sich) schvvin- 

 geu', got. af-sivaggivjan 'schwankend machen'. Som ordets 

 grundbetydelse gäller i öfvereusstämmelse härmed 'lätt att 

 svinga, böjlig' (jfr artiklarna *slanka-, 'suanka- pp. 54, 55 

 i det föreg.). 



urg. *uana-\ fno.-isl. (Eg. Vgf. Fr.^) vanr 'wont, accu- 



dess ställe — liksom jag oberoende af honom ofvan gjort — förbin- 

 der med det likbetydande sv. dial. kånger. Denna sammanställning 

 torde träffa det riktiga, men hindrar i och för sig icke härledningen 

 af kdtr från roten skheng- halta , då ju — såsom jag ofvan sökt 

 ådagalägga — ett närstående etymon under förutsättning af berörda 

 ljudlags giltighet — hvars tvifvelaktighet jag i själfva värket numera 

 är villig att medgifva — äfven kan uppvisas för adj. kånger. 

 ^) Jfr Persson, Wurzelerw. p. 192. 



