KAP. VIII. 



Primäradjektiv bildade med suffixet -lo-, 



Stamsuffixet -lo- uppträder i talrika från urgerm. tid 

 härrörande ajektivbildningar, men har i denna sin enkla form 

 hvarken i iirgermanskan eller senare utvecklat någon produk- 

 tivitet i och för nybildning, liksom detsamma äfven saknar 

 hvarje utpräglad betydelsefunktion. Samma improduktivitet 

 kännetecknar äfven suffixformen -ila- (förgerm. -ilo-, -elo-), 

 som hufvudsakligen blott visar sig i några stelnade rotadjek- 

 tiv. I förening däremot med bindevokalerna a och u äger 

 vårt suffix som nybildningsmedel en rätt betydande lifskraft, 

 nämligen för alstrande af nomina agentis med betydelse af 

 böjelse, benägenhet för det, som den tillgrundliggande ver- 

 balroten (resp. verbet) betecknar ^). Sammanställningar af hit- 

 hörande nordiska bildningar ha blifvit gjorda endast för 

 fornnorsk-isländskans vidkommande. Ett färre antal medde- 

 lar redan J. Grimm, Deutsche Gramm. II. 118. Något rik- 

 haltigare samlingar erbjuda Vigfusson i Outlines af Grammar 

 (Icel.- engl. diction.) p. XXXIII, Sutterlin, Geschichte der Nom. 

 agentis im German, pp. 35, 37 samt Falk, Beiträge z. Gesch. d. 

 deutschen Sprahe u. Lit. bd. XIV 39 f. — Beroende af huruvida 



1) Se Klage, Nom. Stammb.2 §§ 188—192. 



