252 



med 'rifven, afnött' eller dyl. Samma begreppsutveckling 

 linna vi i t. ex. de ofvan anförda fht. smähi, isl. smdr äfven- 

 som i gr. (a)[iixq6c, hvilket ytterst beror på en ieii, rot smi- 

 'reiben, zerreiben' (jfr i det följ.). 



S. En samgermansk hildniny. 



urg. *fa,^-rd- (ieu. *pdk-rö-): fno.-isl. (Eg. Vgf. Fr.^) 

 fagr 'vakker, smuk, deilig', fsv. (Schl.) fager, ä. da. (Kalk.) 

 fager d. s. Utomnordiskt motsvara got. /agrs '^passend\ fht. 

 fs. fagar 'schön', ags fceger i samma bet. Till grund för 

 ordet ligger en germ rot fah- fas- i bl. a. fht. gafagön. mht. 

 vägen 'göra till viljes', gevage 'tillfreds, nöjd', engl. fadge 

 'passa', got. faginön 'glädja sig', isl. fagna, sv. fägna, got. 

 ga-fahrjan 'bereda', fulla-fahjan 'göra till viljes', faheps 

 'glädje', gafthaba 'passend', mht. vegen nht. fegeyi 'reinigen, 

 putzen', isl. fagia d. s., fs. fögian, fht. fuogen, ags. s(^-fé$an 

 fiigen'. Under en förgerm. form päk- (pdh-) ingår samm rot 

 i find. päga- 'snara, fjätter', lat. päciscor 'fastställer, aftalar, 

 öfverenskommer', pactiim padio 'af tal', pax 'fred', pango, gr. 

 st^ypvf^i' 'befestige', lit. pnszti 'schmticken', fksl. pasti 'be- 

 schiitzen, hiiten'. Se betr. denna etymologi bl. a. Kluge, 

 Nom. Stammb.2 § 194, Wbch*^ 'fegen' och 'fiigen', Brug- 

 mann, Grundr. II. 176, Fick Wbch* I. 471, Noreen, Urg. 

 Lautl. pp. 49, 53, 78, Tamm, Et. Sv. O. 'fager', Uhlenbeck, Etym. 

 Wbch 36. 



Curtus, förfaller, då nämda germ. former låta förklara sig som 

 specifikt germ. 5-lösa biformer till fht. SCUrz, ags. SCeort etc. (jfr 

 p. 202 not 2 i det föreg.). 



