307 



jfr ptc. prt. luenn. Participet kvarlefver i nno. dial. (Aas.) hc 

 'udraattet, afkrieftet, dosig, slov' (af Hud, ifall icke a.f Hilenn?) . 

 Nämda verb sammanhänger med find. lU- lunäti *schneiden, 

 abschneiden, zu Nichte machen', gr. Åvco 'hebe auf, venichte, 

 löse', lat. luo, lit. licluti 'aufhören' etc. Identiskt med nord. 

 ptc. Itidr är urspr. lat. so-lutus 'löst', jfr gr. (iov-Xvro-g m. 

 *Zeit des Ochsenausspannens' samt med annat afljud gr. 

 XvTÖ-g 'lösbar'. Se Schade, Wbch^ 581 b, Osthoff, Morph. 

 Unt. IV. 89, Brugmann, Grundr. IL 214. 924 f., 1077, 

 1.2 112. 



III, En samgermansk bildning. 



urg. *snU-dä- (ieu. ^snil-tö-) 'snabb'. På nordisk språk- 

 botten förekommer detta adjektiv blott substantiviskt: fno.- 

 isl. snuör m. 'Raskhed', jfr fno.-isl. smiöigr rask, snåd(u)- 

 liga adv. = snäöigt. I adjektivisk funktion är ordet i fråga 

 bevaradt i ags. snud 'rasch, plötzlich hereinbrechend', hvil- 

 ket därjämte användts som substantiveradt: snud n. 'Schnel- 

 ligkeit, Eile'. Till grund ligger en germ. rot sneii- 'ila, 

 skynda' i got. sniivan 'eilen, sich bemiihen', ags. snéowan 

 'hästen, proceed', hvartill komma sekundärbildningarna got. 

 sniumjan 'eilen', ags. snéome, fs. fht. sniunio snionio adv. 

 'rasch, schnell', got. sniunmndö adv. 'eilig'. Den i denna 

 ordgrupp föreliggande betydelsen af 'snabbhet i rörelse' 

 återgår på en ursprungligare sådan 'snabbhet i vändning' ; 

 rotens i fråga grundbetydelse af 'vända (sig)' framträder i 

 fno.-isl. snua 'sno, tvinna, vända', sedan i allm. 'sätta i rö- 

 relse o. s. v.', vidare i fno.-isl. snuör m. 'Kast, L0kke som 

 man gior paa Enden af en Snor eller et Taug m. m.', hvil- 

 ket subst. är ursprungl. identiskt med det ofvan anförda 



