363 



ieu. *sifäd>(-, urg. ^suötu-: *suötia fno.-isl. (Eg. Vgf. 

 Fr.2) såtr, fsv. (Rqv. III, VI.) s&ter i), nsv. söt, nda. söd. Ett 

 spår af en oomljudd biform söt- är bevaradt i nord. mans- 

 namnet isl. Söte, fsv. Sothe, fda. /Sofi (jfr fda. kvinnonamnet 

 Séftfs), som synes vara en lämning af en gammal sammansatt 

 nominalbildning med motsvarighet i grek. namn, innehållande 

 adj. i^öv- 2). Altså eg. nom. sg. isl. *sutr fsv. fda. *söfe>- 

 (*siuötii-), ack. sg. S0ta7i (^'swotia-) o. s. v., en formväxling 

 som utjämnades till förmån för adj.:s omljudda kasus. A 

 västgerm. språkområde möter samma adj. i fht. suozi (siuuozi), 

 SS. adv. suoze smtote, fs. sivöti, ndl. zoet, ags. sicéte (engl. 

 siueet): sivot- i adv. s/cdte, siröt-lic o. a. smss. Gotiskan upp- 

 visar formen suts ^) (suts n. sg. m. I. Timot. III. 3, sutja a. 



^) Söderwall uppför under tvekan ett adj. sotter Ijuf, behaglig, 

 skön' i stöd af supcrlativformen SOftast (för SÖtilsf?), Cod. Bildsten. 259. 



''^) Se Lundgren, Uppsalastudier p. 18 f. 



^) Enl. J. Schraidt, K. Z. XXVI. 380 vore formen Suts den 

 riktigare. Lång staravokal antages af bl. a. E. Bernhardt, Die got. 

 Bibel des Vnlfila, Uhlenbeck, Et. Wbch, Streitberg. Urg. Gr. p. 177, 

 Sistsagde förf., liksom redan tidigare Kahle, Zur Entwicklung der 

 konson. Dekl. p. 3 (jfr Osthoff, Literär. Oentralbl. årg. 1876 p. 

 180), antager, visserligen med någon tvekan, formen vara uppkommen 

 genom Ijudlagsenlig ?<-synkope af förgot. *SUtu-S. Äfven ora stam- 

 vokalens supponerade långa kvantitet vore riktig, är formens tydning 

 som le-stam otillfredsställande. Som bekant har Kock, Beitr. XXI. 

 429, på ett öfvertygande sätt ådagalagt oriktigheten i den formule- 

 ring af den got. utljndslagen för IC, som gifvits af Hirt, Idg. Forsch. 

 I. 216, och Streitberg, Urg. Gramm. p. 177, en formulering, enl. 

 hvilken II Ijudlagsenligt skulle bortfalla i alla 2-stafviga 4<-stammar 

 med lång rotstafvelse. Enligt Kock bortfaller U hos så beskaffade 

 ord endast i absolut utljud (jfr got. tagr : gr. ödxQV), kvarstår 

 däremot om det skyddas af konsonant, såsom fallet är hos maskulina, 

 feminina och adjektiviska It-stammar. Hos de sistnämda förekom- 

 mer emellertid äfven former sädana som hcivdu (neutr.), hvari M-et 

 Ijudlagsenligt bort bortfalla. Att synkopen här uteblifvit beror, ss. 

 Kock med rätta antager, på systemtvång (jfr mask. o. fem. luirdus 

 etc). Jfr van Helten, Beitr. XXL 476 f., Hirt, ib. XXII. 223 ff., 

 Brngmann, Grundr. I.- p. 929. 



