364 



sg. f. ib. II. 2, jfr un-suti n. (?) 'Unriihe, Aufruhr' i un-sutjam 

 II. Kor. VI. 5) 'angeiiehm, behagiich, ruhig' med afvikande 

 svag rotvokalism och öfvergång till /a-deklination i likhet 

 med de västgerra. och nord. formerna. Utomgerm. paralleller: 

 find. suudii- 'söf, gr. ridvq, dor, ådvc, lat. suävis (*suädvis); 

 jfr gäll. svadu i Svadu-genus och Svadu-rlx. ir. Sadb, Sadhbh, 

 kvinnonamn (urkelt. svadu- 'siiss', Fick, Wbch* II. 321). Till 

 grund ligger roten i lat. suadere 'tiberreden', gr. ^öofiai 7reue 

 miclf , ^dovvj 'Lust"*, find. svUdate 'ist erfreut, geniesst'. Se 

 Schade, Wbch2 898 a, Fick, Wbch* L 152, 340, 577, Kluge, 

 Wbch^ 'siiss'' o. s. v. 



ieu. ''"sneru-, urg. *snä'ru-: "^snä^rw-: fno-.isl. (Eg. Vgf. 

 Fr.2) siidrr 'tung, besvserende, besvseret', fsv. (Sdw.) sivur 

 'tung, grof, stark, stor, svår, häftig m. m.', nsv. svår, fda. 

 (Lund) sivär, nda. svar, svcer. I nno. diall. förekommer en- 

 dast en 2-omljudd form svcer 1) 'svaär, haard, heftig', 2) Mroi, 

 meget stor', och härmed öfverensstämmer sv. dial. (Rz) svär 

 'tung, stor'. Nda. uppvisar tvänne former svar och svcer, 

 hvilken sistnämda af Jessen, Et. Ordb., antages vara tyskt 

 lån, något som med hänsyn till ofvan anförda parallellformer är 

 osäkert. Denna nordiska formväxling låter redan i ock för 

 sig förmoda en till grund liggande gammal t<-stam, ett 

 antagande som äfven finner stöd i adj.:s motsvarigheter 

 i västgerm. språk: jfr fht. sivrxr: siväri, mht. sivur: swiJ/re 

 nht. schwer (adv. fht. swäro), fs. swär: siväri, ags. sicär(e), 

 siufh', swére (adv. sivdre: swcére). Got. uppvisar adj. s^rers 

 'geehrt, wert', hvilket trots sin afvikande betydelse (jfr nsv. 

 vikt, viktig) och sin afvikande a- stams flexion (Phil. II. 

 29: pans sivaleikans siverans hdbaip)^) väl bör förbin- 

 das med ifrågavarande *sw<i'ru-. Den got. formens böj- 



^) Got. swers kan följaktligen oj med Paul, Mhd. Gr. § 139, 

 anm. 2 återföras på urg. *SWcriz. 



