365 



ning som a-stam kan vara oursprunglig. Exempel på att ord 

 på associativ väg öfvergått från en flexionskategori till en 

 annan äro ej sällsynta, om också grunden därför i hvarje 

 särskildt fall ej kan angifvas. Att specielt en adj. 2<-stam 

 antagit a-deklination kan i betraktande af den stora rikedo- 

 men på a-stammar ej förvåna. Man jämföre analogt härmed 

 got. luods (ack. sg. rvödan) 'wutend' : ags. w6d, luéde 

 (<i "^'wöäu- 9, fi. lånordet har ras gen. -rtaan : got. hardus 

 (Thomsen, Eiafluss pp. 86, 123). — Som «-stam möter detta 

 adj. äfven å utomgermansk botten: jfr. lit. svariis 'schwer' 

 med rotafljud (väl = ieu. *s/idru-). Ordet är urbesläktadt med 

 lit. svérti 'wägen', svåras svärus 'Gewicht", alb. vjer 'ich hänge 

 auf etc. Se Schade, Wbch^ 903 a, Kluge, VVbch" 'schwer' o. s. v. 



ieu. '''soi-im-, urg. *sa{-nu-: '■^sai-niö-: fno.-isl. (Eg. Vgf. 

 Fr. 2) seinn 'langsom, sen', fsv. (Sdw.) sin, fda. (Lund) 

 sen d. s. Ordet motsvaras utomnordiskt af ags. sdme 'slug- 

 gish, slow, cowardly' (jfr ä-sunian 'become langvid, weak'), 

 mht. seine 'langsam, träge, klein, gering' (jfr seinen svv. 

 'verzögern, aufschieben') samt af ett got. ^sainus, liggande 

 till grund för vb. sainjan 'säumen, zögern'. Adj. i fråga 

 uppfattas vanligen som w^-stam (se Kluge, Nom. Stammb.- § 

 229, Uhlenbeck, Et. Wbch p. 120), men med orätt. Ordet 

 är afledt med suffixet -nu-, jfr näml. lit. at-saiyius 'nachläs- 

 sig' Persson, Bezz. Beitr XIX. 279, Liden, ibid. 284. Man 

 plägar förbinda ordet med got. seijnis 'spät', find. säyam 

 spät', lat. st-rus, fir. si-r 'longus, diuturnus', lat. sina (perf. 

 sivi) Masse", desino 'lasse ab, höre auf. Se Schade, Wbch'-^ 

 750 b, Uhlenbeck, 1. c , o. s. v. 



ieu. *me-rii-, urg. '^mir-ru-: *m(7'-r/ö-: fno.-isl. (Eg. Vgf. 



^) Så hos Kluge, Nom. Stammb. § 181. Ags. iféde kunde 

 dock ha sekundärt -6/ jfr ags. SUljtre (1 gg, poet.) = SUOtor. isl. 



snotr, got. sjiutrs^ gr. ddoög (ro-st). 



