366 



Fr.-) mérr 'fortrinlig, berommelig', fsv, (Sclw.) mar 1) "^fräj- 

 dad, berömd^ 2) 'ansedd, förnäm', 3) 'lysande, härlig', 4) 'ut- 

 märkt, stor', 5) 'dyrbar, kär'; Ida. (Molb.) mcér. Adjektivets 

 karaktär af ia-(:i-) stam framträder äfven i urnord. (Thors- 

 bjaerg) mariR 'berömd'. Med oomljudd form (på grund af 

 sin ställning i svagtonig stafvelse) föreligger adj. som 

 senare led i ett antal personnamn: jfr fno.-isl. Ingeman- = 

 Tacitus' InyiuomTrus, nno. dial. Ingemar (-*murr), fsv. fda. 

 Ingemar, -mur (nsv. dial. -mår). Ordet äger germ. motsva- 

 righeter i ags. mére, fs. fht. muri 'herrlich, beruhmt', got. 

 waila-mers 'gut berufen, guten Ruf bringend' (blott 1 gg be- 

 lagdt: -mir nom, sg. ntr. Phil. IV, 8). Afledningar af adj. i 

 fråga äro bl. a. got. merjan 'verkiindigen', fs. märian, fht. 

 märjan, got. us-meman 'durch Verkiindigung bekannt wer- 

 den, got. -merei svf. i ?ra;awit"rei 'Lästerung', ?tajawierems d. 

 s., meripa 'Kunde, Geriicht', fht. märida, fs. märitha d. s., 

 fht. märi stn., muru = got. mlrei. Man sammanställer adj. 

 i fråga vanligen med fksl. -meru i Vladhmru 'Waldemar' o. 

 a. egennamn (jfr hos lat. skriftställare analoga germ. namn- 

 bildningar på -merus -meris: Segimeriis, Teutomerus o. a.). 

 Med hänsyn till den slav. formen, som utesluter antagandet 

 af ?'a-flexion, medan dess faktiskt bestående o-flexion histo- 

 riskt sedt kan ha framgått ur äldre «<-deklination, vill 0st- 

 hoff, Beitr. XIII. 431 ff., förklara de germ. /a-formerna så- 

 som urspr. tillhörande /a-stammen af ett gammalt 4*-stams- 

 paradigm. Got. -mZrs är en analogibildning efter la- (:i-) stam- 

 marnas nom. sg. (urn. mariR), jfr got. suts {'''sfitis) i det 

 föreg. I etymologiskt afseende förbindes adj. i fråga med de 

 därmed alijudande gäll. -murus i Viridomärus, fem. Smerto- 

 mära o. a. egennamn, hr. mår mor fkymr. maur 'gross, be- 

 deutend', gr. -fiMQo-c i syxsai-f^coQo-g 'speerbertihmt' o. a. 

 smss. Till grund ligger en ieu. rot me- mö-, att döma af 



