216 



'Sack^ gäll. hulfja 'Ledersack\ Se om ifrågavarande bildning 

 Noreen hos Hellquist, Arkiv VII, 15 och Urg. Lautl. p. 166. 



urg. (hulJca-) '''holka- « *hulkha-, ieu. '^Jc/h-nö-) : fno.- 

 isl. (Vgf. Fr.2) holJcr rn. 'kort Ror af Metal, hvis ene Ende 

 er lukket med en Plade, og i hvis anden Ende man stikker 

 Enden af et Skaft saaledes at denne indesluttes deri' (jfr 

 no. dial. (Aas.) holk m. 'Holk, lling; Traekar af forskjollig 

 form'); fsv. (Rqv. VI, Sdw.) holker m. 'eg. det som iir urhål- 

 kadt, cylindriskt träkärl, stäfva' (med ett beläggsställe: (iamla 

 Ordspr.), nsv. hålk; ä. da. (Kalk.) holk (hulke) m. 1) 'noget 

 hult, et udhulet kar', 2) 'en ring om et skaft' o. s. v. I fråga 

 om sin etymologi föres ordet af Hellquist Arkiv VII, 14 f. 

 (jfr Karsten, Nominalbildning I, 2, not 1 ^)) till en i ags. 

 holh 'hår ingående germ. rot (hel-h-) hul-h-, gutturalutvidg- 

 ning (ieu. kl-k-) af ieu. basen kel- i lat. celare, dam, oc-culo, 

 fir. celim 'verhehle', ags. helan, flit. helan 'geheim halten, 

 vcrbergen" etc. I enlighet härmed framstår germ. '"hitlka- 

 (*hvl^-nå-J som ett ursprungligt part. präs. akt. med grund- 

 betydelse af 'höljande'. 



urg. {*smulka-J *smolka- f<^ '''smulkka-, ieu. *smlk2-nö-J: 

 På en sålydande stamform ville jag återföra nsv. smolk 'smu- 

 lor, aftall af hö o. dl.' Ordet har af Persson Wurzelerw. 

 p. 65 f. sammanstälts med lit. smulkns 'fein', lett. smalks 

 d. s., smelknes 'feines Mehl, das beim Grutzemachen abfällt', 

 smalknes 'Feilstaub, Sägespäne' och med dessa utan tvifvel 



*) Tamm Et Ordb. Balk ser en motsvarighet till isl. hulki 

 'skeppslast' i ags. holca 'gång- på däcket af ett fartyg' äfvensom afljuds- 

 former till detsamma i isl. holkr 'balk, afbalkning, hialke, fht. halcho, 

 ags. halca 'bjtälke' etc. Dessa sammauställuiugar, hvilka ursprung!, 

 torde härröra från Noreen i Urgermausk ljudlära p. 131, men icke åter- 

 finnas i hans Urgermanische Lautlehre, synas mig af betydelsehänsyn 

 böra afvisas. 



-) Så äfven Noreen, Urg. Lautl. p. HJ6. 



