217 



riktigt hänförts till ieii. roten (s)mel- 'zerreiben, mahlen' (i arm. 

 mal-em 'zerstosse^ fir. mel-im, got. medan, lit. mcd-iii mål- ti, 

 fksl. mel-j((; mle-ti o. s. v.), nr hvilken de närmast torde 

 framgått förmedels rotutvidgning med ett Ä>determinativ. 

 Denna sekundärrot (ieu. smel-h^-) återfinner jag å germansk 

 botten i mht. smtlhe 'schmal' och det härtill hörande (se 

 Kluge, Wbch^ Schniele) mht. smelehe (flit. smelaha resp. 

 *smelan'a, got. smilhwi) f. 'Schmiele (eine Gräsart)'. Enligt 

 denna tolkning döljer sig i vårt *s7nolka- ett ursprungligt 

 part. prat. pass. med grundbetydelse af 'sönderrifven, målad, 

 krossad'. 



urg. ^droMa- < *brid-Jca (ieu. *hhi'g-n6-): isl. (Vgf. Sn, 

 Edda) BroHr m. 'mytisk smed', ursprungligen en aktiv parti- 

 cipialbildning till ieu. verbalroten hhreg- i got. hrikan, ags. 

 hrecan 'brechen'. Såsom ordets grundbetydelse gäller i en- 

 lighet härmed 'sådan som sysselsätter sig med brytning' (s. 

 Ilellquist, Arkiv VII, 51; Noreen, Aisl. Gramm.^ § 252, 3, 

 Urg. Lautl. p. 156). 



urg. ^ueMa- <i*uiT(:lca- (ieu. '■^i/ig-nö-): Ur denna stam 

 synes mig no. dial. (Aas.) veM 'ringe, daarlig, uduelig' kunna 

 förklaras. Jag sammanställer ordet med no. dial. veik 'veg, 

 svag, kraftlos, ikke tilstra^kkelig staerk' (= isl. veikr < urg. 

 ^nmilca-, s. Karsten Nominalbidning I, 61) och för detsamma 

 således till roten (ieu. ueig- nig-) i fno.-isl. viUa 'gifva vika'. 

 Som adjektivets grundbetydelse gäller i enlighet härmed 'så- 

 dan som gifver vika' (d. ä. 'som saknar motståndskraft, svag'). 



urg. ^krukka- (ieu. *grug-n6-): no. dial. (Ross) knikk 

 'sammenboiet, -kröben'. Jag fattar ordet som af ledning af 

 roten i no. dial. st. vb. krjuka 'trsekke sig sammen, krybe 

 sammeu', motsvarande fht. chriochan. nht. kriechen. Ett de- 

 nominativ till detta adj. är no. dial. sv. vb. krukka 'boie sig 

 sammen. krybe sammen, hwr af kulde'. 



