113 



Sdw.) ocli fda. (IjIuuI) för med samma funktioiisbetydelser. 

 Identiska bildniugar möta i västgerm. språk: ags. fére i ge- 

 fére 'fahrbar', flit. -fiiori i gi-fuori 'passend, bequem'. Till 

 grund ligger st. vb. nord. fara, ags. fht. faran o. s. v. 



urg. *könla-'. fno.-isl. (Eg. Vgf. Fr. 2) Ä;0nn' indsigtsfnld, 

 kyndig, duelig'; fsv. (Rqv. VI, Sdw.) kön 1. = fno.-isl. kmin, 

 2. 'skicklig till strid, stridsduglig, tapper', 3. 'höfvisk, vacker* 

 (med fråget.); ä. da. (Kalk.) kön 1. = fno.-isl. konn^ 2. = fsv. 

 Mn 2., 3. 'fremskreden, udviklet'. Motsvarigheter förefinnas 

 i västgermanska språk: fht. kuoni, chuoni, mht. kilen, kUene 

 'kiihn, kampflustig, stark", ags. céne 'kiihn', men äfven 'weise', 

 etc. Ordet är ett adjectivum verbale till germ. roten kan-n- 

 kiin-n- (jfr med annat rotafljud förgerm. gö7i- i gr. yh'^^" 

 'thue kund') i verbuni präterito-präs. got. fht. hmnan, nord. 

 kunna *). Af detta etymon (h varom se t. ex. Kluge, Wbch ^ 

 209 a.) framgår nyansen 'klok, vis, erfaren' som adjektivets 

 i fråga grundbetydelse. 



urg. *sö7nla-: fno.-isl. (Eg. Vgf. Fr. 2) smnr 'passende'. 

 En utomnordisk identitet föreligger i fs. sömi med samma 

 bet. Till grund ligger germ. roten sam- i fno.-isl. sama 'passa\ 

 got. samjan 'gefallen', fht. sam-ft 'fiiglich, sanft' (jfr från ut- 

 omgermanska språk gr. ofiög 'gleich', lat. similis, fksl. sämu 

 'selbsf) 2). 



urg. *höbiu- (*höfia-?)\ fno. (Gering, äst. Xsy.\ Regins- 

 mål 12,4) h0fr 'passend, geziemend'. Identiskt härmed är 

 ags. -héfe, ingående i he-héfe 'niitzlich', efenhe-héfe 'gleich niitz- 

 lich'. Ordet hör till fno.-isl. st. vb. liefia (höf), användt i 

 betydelse af sv. vb. hafa. Som grundbegrepp gäller följaktli- 



^) Annorlunda Schluter ofvan anf. arb. p. 13. 

 ^) S. Schluter anf. arb. p. 11; om denna ordgrupp för öfrigt 

 Noroen, Urg. Lautl. pp. 50, 79. 



