196 



Blott substtmtiviskt uppträder ordet i fht. bala (gen, hakures) 

 m. och n. 'Verderben', fs. halu n. 'Ubcr. I etymologiskt 

 hänseende har man liänfört adj. till ieu. roten cl- oh i gr. 

 oXlvfii (<^*'oX-vviit) 'fördärfvar', oJAog 'fördärflig', lat. 

 ah-olc-re 'vcrtilgen^, ah-oh-scere 'hinschwinden, vergehen"* och 

 ansett detsamma uppkommet i en sammansättning (urg. *a5- 

 dl-va-, jfr gr. d:is-6XXvfi,i, 'fördärfvar), livars förra led ut- 

 gjorts af ieu. prefixet apo (find. ^?^>a, gr. aTto, fht. aha 'von, 

 ab"), från hvilket den uddljudande obetonade vokalen efter ver- 

 nerska lagens genomförande bortfallit (s. Bugge, Beitr. XIII, 

 182; Noreen, Urg. Lautl. p. 12G). 



urg. '^sal-m-: isl. (I^ork. Suppl. II) s0lr (för äldre ^'solr) 

 'bleggul, gulblcg', ct:rr. Xey- (Riddara-Rimur) i förbind.: soU 

 ok f0lt at lita. Samma ord återfinnes sannolikt i fno.-isl. egen- 

 namnet Sglue ^) samt ligger till grund för nisl. (Vgf.) verb. 

 inchoat. solna 'to be bcgrined'. I nyno. dialekter (Ross) upp- 

 träder adj. under formen sal 1) 'bleg, mat og uklar, om Farve^ 

 2) 'graableg og mat af Udseende, om Folk', 3) 'kraftlös, svag, 

 ringe'. Från östnordiskt språkområde har någon motsvarande 

 adjektivform icke uppvisats. De enda spår ordet här kvar- 

 lämnat torde utgöras af de hos Liljegren (Run-Urkunder, Stock- 

 holm 1833) anförda runiska sulfa (från Småland och Seland), 

 saulva (från Fyen) = isl. Solue ^). Utomnordiskt motsvara fht. 

 salo (salawer), ags. salu (gen. salwes) 'dunkelfarbig, schwarz, 

 schmutzig', engl. salloiv. Beträffande sin etymologi beror 



') Eul. Kock, Arkiv X, 306 ff. (i anshxtuing till I. A. Munch och 

 Vigfiissou) vore Solue svag form af adj. solr. Jfr emellertid Lind 

 Arkiv XI, 270, där namnet, med hänsyn till att detsamma i norska 

 handskr. icke så sällan uppvisar stark höjning [Solfuir, Sauluir, 

 ISolues 0. s. v.), uppfattas som "Kurzuame' af ett ursprungligen saraman- 

 satt proprium Sol-ucr (jfr Oluér, Hloctiiér etc), hvilket som förra 

 led innehölle antingen subst. salr eller ifrågavarande adj. solr. 



*) S. Wadsteiu, Foruuorska homiliebokeus ljudlära p. 44, uoteu. 



